ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Справа № 906/1157/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

боржника: не з`явився

арбітражного керуючого: не з`явився

кредитора Головного управління ДПС у Житомирській області: Дібрової Л. О. представника за довіреністю від 04.11.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на ухвалу Господарського суду Житомирської області, постановлену 03.11.22р. суддею Кострицею О.О. о 10:37 у м.Житомирі, повний текст складено 08.11.22р. у справі № 906/1157/17

за заявою Головного управління ДПС у Житомирській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.11.22 у справі №906/1157/17 заяву Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за №129/06-30/13-04 з вимогами до боржника задоволено частково. Визнано вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" на суму 4336,21 грн основного боргу (третя черга), 46901,91 грн основного боргу (друга черга), 4962,00 грн судового збору (перша черга). У решті вимог заяви Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за № 129/06-30/13-04 з вимогами до боржника відмовлено.

Суд прийшов до висновку про обґрунтування вимог з орендної плати за землю на суму 4336,21 грн та 46901,91 грн основного боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, решту вимог визнав необґрунтованими. А тому задоволив заяву Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за №129/06-30/13-04 з вимогами до боржника частково; визнав вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" на суму 4336,21 грн основного боргу (третя черга), 46901,91 грн основного боргу (друга черга), 4962,00 грн судового збору (перша черга); у решті вимог заяви Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за № 129/06-30/13-04 з вимогами до боржника відмовив; ухвалив ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Постоленку В.О. внести визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів.

Не погодившись із постановленою ухвалою, скаржник звернувся із апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.11.2022 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за № 129/06-30/13-04 в повному обсязі.

Щодо пені вказує, що ним у повному обсязі було забезпечено можливість суду визначити дату з якої у кредитора виникло право нараховувати пеню, перевірити правомірність застосування пені або самостійно її перерахувати.

ГУ ДПС у Житомирській області зазначає, що пропуску 1095 денного строку для заявлення вимог не було, оскільки, судом не взято до уваги та не враховано, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 29.05.2020, пункт 52 підрозділу XX «Перехідних положень» ПКУ викладено в новій редакції, згідно з яким у період з 18 березня 2020 по останній календарний день (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПКУ.

ГУ ДПС у Житомирській області вважає, що частково задовольняючи позовні вимоги ГУ ДПС у Житомирській області до боржника, суд першої інстанції не в повній мірі проаналізував норми матеріального права, а саме ст.ст. 102, 129 ПКУ, не розглянув надане ГУ ДПС у Житомирській області пояснення, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість ухвали суду. Просить у задоволенні апеляційної скарги ГУ ДПС у Житомирській області від 18.11.2022 року, вихідний №1890/06-30-13-04, на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.11.2022 року у справі №906/1157/17 відмовити повністю. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.11.2022 року у справі №906/1157/17 залишити в силі без змін.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення на підтвердження своєї позиції. Просить скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.11.2022 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за №129/06-30/13-04 в повному обсязі.

Інші учасники провадження у справі про банкрутство не з`явилися, про дату час та місце розгляду скарги повідомлялися заздалегідь та належним чином, що підтверджується надісланням ухвали на електронну адресу.

Отже, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду інших учасників провадження у справі про банкрутство, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженої ухвали, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" (далі - ТОВ "ВКП "Інтертрансстрой", боржник, банкрут).

24.01.2018 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України опубліковано повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ВКП "Інтертрансстрой".

Постановою господарського суду від 27.10.2020, зокрема, визнано банкрутом ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой"; відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой".

27.10.2020 на офіційному веб-порталі судової влади України опубліковано повідомлення про визнання ТОВ "ВКП "Інтертрансстрой" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

15.08.2022 до господарського суду надійшла заява Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за № 129/06-30/13-04 з вимогами до боржника (т. 35 а.с. 1-104).

Обґрунтовуючи вказану заяву, Головним управлінням ДПС у Житомирській області зазначено про наявність у ТОВ "ВКП "Інтертрансстрой" заборгованості, а саме:

- 142,00 грн основного боргу та 212 388,45 грн пені з податку на додану вартість;

- 4336,21 грн основного боргу та 2644,26 грн пені з орендної плати за землю;

- 64,17 грн пені з податку на прибуток;

- 1213,51 грн пені з податку на доходи фізичних осіб;

- 46901,91 грн основного боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За викладених обставин, кредитором зазначено про необхідність визнання вимог до боржника на суму 46901,91 грн єдиного внеску (друга черга), 4478,21 грн податкового боргу (третя черга); 216 311,36 грн пені (шоста черга).

Як зазначалося вище, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.11.22 заяву Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за №129/06-30/13-04 з вимогами до боржника задоволено частково. Визнано вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" на суму 4336,21 грн основного боргу (третя черга), 46901,91 грн основного боргу (друга черга), 4962,00 грн судового збору (перша черга). У решті вимог заяви Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за № 129/06-30/13-04 з вимогами до боржника відмовлено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Предметом судового розгляду у цій справі є заява ГУ ДПС у Житомирській області про визнання грошових вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой".

Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами Податкового кодексу України (далі - ПК України), які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання.

Так, згідно з пунктом 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (пункт 41.4 статті 41 ПК України).

Згідно з підпунктом 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують функції погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1. статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом (пункт 54.1 статті 54 ПК України).

Податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків не підлягає оскарженню (пункт 56.11 статті 56 ПК України).

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України унормовано, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пункту 111.2 статті 111 ПК України, фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно з пунктом 129.1. статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

- при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

- при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

- у випадку несвоєчасного повернення надміру/помилково сплачених платежів, а також несвоєчасного відшкодування сум податку на додану вартість - починаючи з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку повернення таких коштів.

У свою чергу, відповідно пункту 129.3 статті 129 ПК України нарахування пені закінчується:

- у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

- у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

- у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

- при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (пункт 129.4 статті 129 ПК України).

Підпунктом 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України визначено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Щодо вимог з податку на додану вартість на суму 142,00 грн основного боргу, 212388,45 грн пені, слід зазначити наступне.

Боржником самостійно задекларовано у податковій звітності, однак не сплачено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 142,00 грн основного боргу з податку на додану вартість, що підтверджується податковою звітністю боржника, а саме:

- уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2018 року від 19.10.2018 № на суму 71,00 грн (термін сплати 19.10.2018), несплачений залишок - 71,00 грн (т. 35 а.с. 17-18);

- податковою декларацією з податку на додану вартість від 19.11.2018 № 56631151 за жовтень 2018 року на суму 71,00 грн (термін сплати 30.11.2018), несплачений залишок - 71,00 грн (т. 35 а.с. 19-20).

Разом з тим, стаття 102 ПК України визначає спеціальні строки давності для нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу.

Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України надано право контролюючому органу, крім випадків, визначених п. 102.2. цієї статті, самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У п. 102.4. ст. 102 ПК України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1. цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Пункт 101.1 ст. 101 ПК України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в п. 101.2. цієї статті, під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу ст. 101 ПК України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу (аналогічного правового висновку дійшов Касаційний адміністративний суду у складі Верховного Суд у постановах від 06.02.2018 по справі № К/9901/99/17 (807/2097/16), від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду у постановах від 19.09.2019 по справі №910/11620/18, від 31.10.2019 по справі № 925/1242/15, від 05.12.2019 по справі № 910/1678/19).

Тому при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4. статті 102 ПК України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 923/1092/16, від 17.04.2019 № 43/75-15/7-б, від 19.09.2019 № 910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17).

У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції нараховані на такий борг, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 (К/9901/99/17), від 13.05.2021 у справі № 913/84/20).

Враховуючи, що відлік строку давності (1095 календарних днів) розпочинається з дати відображення в картках особових рахунків сум податкового боргу, тобто - від фактичної дати виникнення податкового боргу, не заявлення кредитором вимог до боржника на суму 142,00 грн основного боргу протягом 1095 календарних днів з дня їх виникнення (19.10.2018 та 30.11.2018), вказані вище положення статті 102 ПК України, вимоги кредитора до боржника на суму 142,00 грн основного боргу з податку на додану вартість є необґрунтованими та підлягають відхиленню судом.

Також, кредитором нараховано боржнику пеню на загальну суму 212388,45 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань , а саме:

- за період з 05.07.2013 по 28.02.2018 на суму 18953,48 грн, з 19.06.2013 по 28.02.2018 на суму 1816,84 грн та 697,19 грн, з 21.05.2013 по 28.02.2018 на суму 894,63 грн, з 05.07.2013 по 28.02.2018 на суму 4819,82 грн, 24414,83 грн та 8672,29 грн, з 19.06.2013 по 28.02.2018 на суму 3633,67 грн та 3153,27 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі рішення про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 22 від 27.09.2013;

- за період з 17.04.2014 по 28.02.2018 на суму 57646,47 грн та 1729,68 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 16.01.2014;

- за період з 27.01.2014 по 28.02.2018 на суму 1417,90 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2014;

- за період з 27.01.2014 по 28.02.2018 на суму 94,17 грн, 3452,96 грн, 924,97 грн та 2085,14 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 13.01.2014;

- за період з 27.01.2014 по 28.02.2014 на суму 19,15 грн, 32,12 грн, 4,71 грн, 0,08 грн, 4,77 грн, 16,86 грн та 0,21 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 13.01.2014;

- за період з 01.05.2014 по 28.02.2018 на суму 14344,73 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 21.01.2014;

- за період з 19.06.2014 по 28.02.2018 на суму 12057,46 грн та 361,83 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправлення самостійно виявлених помилок № від 20.03.2014;

- за період з 29.08.2014 по 28.02.2018 на суму 248,76 грн та 7,41 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправлення самостійно виявлених помилок № від 20.05.2014 (т. 6 а.с. 196);

- за період з 18.07.2014 по 28.02.2018 на суму 1511,79 грн, з 18.07.2014 по 28.02.2018 на суму 830,58 грн, 1594,06 грн, 299,89 грн та 102,50 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 02.07.2014 (т. 6 а.с. 204);

- за період з 30.07.2014 по 28.02.2018 на суму 1803,65 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 14.07.2014;

- за період з 15.10.2014 по 28.02.2018 на суму 619,13 грн та 712,71 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 29.09.2014;

- за період з 16.01.2015 по 28.02.2018 на суму 526,29 грн, 308,09 грн та 70,00 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 25.12.2014;

- за період з 01.06.2015 по 28.02.2018 на суму 894,62 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 19.02.2015;

- за період з 28.04.2015 по 28.02.2018 на суму 2227,74 грн, 1993,15 грн, 1352,35 грн, 714,32 грн та на суму 498,29 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення рішення № від 08.04.2015;

- за період з 28.08.2015 по 28.02.2018 на суму 25,15 грн та 0,8 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 29.05.2015;

- за період з 29.08.2015 по 28.02.2018 на суму 19892,84 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 19.05.2015;

- за період з 14.07.2015 по 28.02.2018 на суму 11,50 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 30.06.2015;

- за період з 29.11.2015 по 28.02.2018 на суму 865,07 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 18.08.2015 (т. 6 а.с. 202);

- за період з 11.09.2015 по 28.02.2018 на суму 112,85 грн, 30,90 грн та 742,59 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення рішення № від 27.08.2015 (т. 6 а.с. 204);

- за період з 29.01.2016 по 28.02.2018 на суму 316,27 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 19.10.2015 (т. 6 а.с. 206-207);

- за період з 30.03.2016 по 28.02.2018 на суму 59,85 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 21.12.2015 (т. 6 а.с. 208-209);

- за період з 11.01.2016 по 28.02.2018 на суму 2,02 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 21.12.2015 (т. 6 а.с. 210);

- за період з 22.07.2016 по 28.02.2018 на суму 31,42 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 16.06.2016 (т. 6 а.с. 212);

- за період з 28.11.2016 по 28.02.2018 на суму 1,55 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що, що виникли на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 29.08.2016 (т. 6 а.с. 214);

- за період з 29.11.2016 по 28.02.2018 на суму 4,47 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 19.08.2016 (т. 6 а.с. 215);

- за період з 29.09.2016 по 28.02.2016 на суму 238,07 грн, 139,36 грн та 31,66 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 25.12.2014 (т. 6 а.с. 200);

- за період з 03.10.2016 по 28.02.2018 на суму 173,34 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 14.09.2016 (т. 6 а.с. 216);

- за період з 19.12.2016 по 28.02.2018 на суму 3,18 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 02.12.2016 (т. 6 а.с. 218);

- за період з 31.03.2017 по 28.02.2018 на суму 2,79 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 12.12.2016 (т. 6 а.с. 220);

- за період з 23.01.2017 по 28.02.2018 на суму 138,51 грн, 0,94 грн, 1,63 грн, 3,48 грн, 0,56 грн, 7,70 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № 000031200 від 03.01.2017;

- за період з 01.05.2017 по 28.02.2018 на суму 723,29 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 20.01.2017 (т. 6 а.с. 221);

- за період з 07.04.2014 по 28.02.2018 на суму 674,91 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 26.03.2014 (т. 6 а.с. 194);

- за період з 28.04.2014 по 28.02.2018 на суму 74,12 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 08.04.2015;

- за період з 30.07.2015 по 28.02.2018 на суму 7817,23 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 17.04.2015;

- за період з 29.10.2015 по 28.02.2018 на суму 2695,84 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкової декларації № від 03.07.2015, що підтверджується витягом з інтегрованої картки (т. 35 а.с. 21-27, т. 38 а.с. 16-19).

Розглядаючи грошові вимоги контролюючого органу до боржника, як платника податків, у т. ч. заявлену у розмірі нарахованої на податкове зобов`язання пені, господарському суду першочергово належить встановити підстави виникнення такого зобов`язання, момент його узгодження з урахуванням результатів оскарження, настання строку сплати, день виникнення податкового боргу, тобто з урахуванням положень статті 129 ПК України достеменно з`ясувати з якого моменту у контролюючого органу виникло право нараховувати пеню платнику податку та чи було таке право реалізовано, відтак, виходячи з цих даних перевірити дотримання спеціальних норм податкового законодавства щодо порядку нарахування пені та строків давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, в тому числі пені за таким зобов`язанням.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Слід звернути увагу, що на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (такий висновок неодноразово зазначався у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15, від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 та інших).

Частиною першою статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами, відповідно і обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15, від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15.

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора кореспондує його праву на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

Судом встановлено, що до заяви з вимогами до боржника Головним управлінням ДПС у Житомирській області не було надано розрахунку пені, який би містив суми виникнення та погашення податкових зобов`язань, момент його узгодження з урахуванням результатів оскарження, настання строку сплати, день виникнення податкового боргу.

Подання лише інтегрованих карток на підтвердження суми податкового боргу за відсутності відповідного розрахунку суми пені позбавляє як суд, так і платника податків заперечувати проти правильності нарахування цих сум через відсутність можливості перевірити правильність обрахування таких сум.

Зазначене відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.07.2019 у справі № 909/95/18, від 08.12.2020 у справі № 925/1500/17, від 02.09.2021 у справі 914/1194/16.

За відсутності обґрунтованого розрахунку пені, нарахованої на податкові зобов`язання, суд позбавлений можливості визначити дату, з якої у кредитора виникло право нараховувати пеню, перевірити правомірність застосування сум і періодів нарахування пені, а також можливості перевірити математичні розрахунки цієї пені або самостійно їх перерахувати.

Також, апеляційний господарський суд враховує, що 01.01.2021 набули чинності зміни до статті 129 ПК України, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" № 466-IX від 16.01.2020, якими доповнено цю статтю пунктом 129.9, що визначає перелік випадків коли пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню, до яких віднесено, зокрема, закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків (підпункт 129.9.1).

Аналіз наведених вище приписів дає підстави для висновку, що грошові вимоги у сумі нарахованої контролюючим органом пені можуть бути заявлені до боржника у справі про банкрутство до їх анулювання в силу закону відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України, отже до спливу 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків.

Зазначене кореспондується із положеннями пунктів 101.1, 101.2 статті 101, пункту 102.4 статті 102 ПК України щодо застосування спеціального строку давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу (1095 календарних днів з дня його виникнення) і його списання, як безнадійного, у разі спливу вказаного строку, а також висновками щодо застосування цих норм, викладеними у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17, 22.04.2021 у справі № 902/873/19, від 02.11.2021 у справі № 917/399/15, від 01.06.2022 у справі № 927/104/21 та інших.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.06.2022 у справі № 922/3062/20.

За наведеного, зважаючи на положення статей 102, 129 ПК України та те, що відлік строку давності розпочинається з фактичної дати виникнення податкового боргу; не заявлення кредитором вимог до боржника на суму 212388,45 грн пені з податку на додану вартість протягом 1095 календарних днів з дня її виникнення, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що вимоги кредитора до боржника на суму 212388,45 грн пені з податку на додану вартість є необґрунтованими та підлягають відхиленню судом.

Щодо вимог з орендної плати за землю на суму 4336,21 грн основного боргу, 2644,26 грн пені, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Боржником самостійно обчислено суму податкового зобов`язання та подано до податкових органів податкову декларацію з плати на землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 09.11.2020 № 43366161 відповідно до якої розмір податкового зобов`язання становить 4639,99 грн, а саме: за жовтень 2020 року - 1333,33 грн, за листопад 2020 року - 1653,33 грн, за грудень 2020 року 1653,33 грн (т. 35 а.с. 28-30). З урахуванням часткової оплати, актуальна заборгованість боржника перед кредитором з орендної плати за землю становить 4336,21 грн основного боргу.

Матеріали справи не містять доказів сплати боржником 4336,21 грн основного боргу з орендної плати за землю.

За викладених обставин, враховуючи наявність чинного договору оренди землі від 03.09.2022, на переконання колегії суддів, господарський суд прийшов до правильного висновку, що вимоги кредитора до боржника на суму 4336,21 грн основного боргу з орендної плати за землю є обґрунтованими, поточними, у зв`язку з чим підлягають визнанню судом.

Також, кредитором 28.02.2018 нараховано боржнику пеню на загальну суму 2644,26 грн у зв`язку з не сплатою / несвоєчасною сплатою боржником узгоджених зобов`язань, а саме:

- за період з 02.06.2015 по 28.02.2018 на суму 150,06 грн, з 01.07.2015 по 28.02.2018 на суму 239,94 грн, з 31.07.2015 по 28.02.2018 на суму 226,71 грн, з 31.08.2015 по 28.02.2018 на суму 213,16 грн, з 30.12.2015 по 28.02.018 на суму 172,17 грн, з 29.01.2016 по 28.02.2018 на суму 162,48 грн, з 29.02.2016 по 28.02.2018 на суму 152,48 грн, з 30.03.2016 по 28.02.2018 на суму 142,80 грн, з 30.04.2016 по 28.02.2018 на суму 133,15 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового розрахунку земельного податку № від 20.02.2015 (т. 6 а.с. 228);

- за період з 31.05.2016 по 28.02.2018 на суму 178,50 грн, з 29.06.2016 по 28.02.2018 на суму 167,69 грн, з 30.07.2016 по 28.02.2018 на суму 156,96 грн, з 29.08.2016 по 28.02.2016 на сум 147,18 грн, з 29.09.2016 по 28.02.2018 на суму 137,22 грн, з 29.10.2016 по 28.02.2018 на суму 127,76 грн, з 29.11.2016 по 28.02.2018 на суму 118,66 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового розрахунку земельного податку № від 22.02.2016 (т. 6 а.с. 230);

- за період з 17.07.2017 по 28.02.2018 на суму 1,92 грн, з 03.10.2017 по 28.02.2018 на суму 9,24 грн, з 11.12.2017 по 28.02.2018 на суму 2,01 грн, з 11.12.2017 по 28.02.2018 на суму 1,85 грн, з 11.12.2017 по 28.02.2018 на суму 2,30 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового повідомлення - рішення № від 22.11.2017 (т. 6 а.с. 236).

На підтвердження обґрунтованості нарахування пені кредитором надано витяг з інтегрованої картки (т. 35 а.с. 31-32, т. 38 а.с 20-21).

Як убачається із матеріалів справи, до заяви з вимогами до боржника Головним управлінням ДПС у Житомирській області не було надано розрахунку пені, який би містив суми виникнення та погашення податкових зобов`язань, момент його узгодження з урахуванням результатів оскарження, настання строку сплати, день виникнення податкового боргу.

Подання лише інтегрованих карток на підтвердження суми податкового боргу за відсутності відповідного розрахунку суми пені позбавляє як суд, так і платника податків заперечувати проти правильності нарахування цих сум через відсутність можливості перевірити правильність обрахування таких сум.

За відсутності обґрунтованого розрахунку пені, нарахованої на податкові зобов`язання, апеляційний господарський суд позбавлений можливості перевірити правомірність застосування сум і періодів нарахування пені, а також можливості перевірити математичні розрахунки цієї пені або самостійно їх перерахувати, у зв`язку з чим вимоги кредитора до боржника на суму 2644,26 грн не є обґрунтованими.

Враховуючи викладене у сукупності з вказаними при розгляді вимог у частині податку на додану вартість положеннями статей 102, 129 ПК України, та те, що відлік строку давності розпочинається з фактичної дати виникнення податкового боргу; не заявлення кредитором вимог до боржника на суму 2644,26 грн пені з орендної плати за землю протягом 1095 календарних днів з дня її виникнення, на переконання колегії суддів, вимоги кредитора до боржника на суму 2644,26 грн пені з орендної плати за землю правомірно відхилено місцевим господарським судом.

Щодо вимог з податку на прибуток на суму 64,17 грн, слід зазначити наступне.

Кредитором нараховано боржнику пеню за період з 25.09.2015 по 28.02.2018 на суму 65,17 грн у зв`язку з не сплатою / несвоєчасною сплатою боржником узгоджених зобов`язань, визначених податковим повідомленням - рішенням № від 08.09.2015 (т. 6 а.с. 224). На підтвердження обґрунтованості нарахування пені кредитором надано витяг з інтегрованої картки (т. 35 а.с. 15, т. 38 а.с. 19-20). Розмір заявлених вимог кредитора до боржника становить 64,17 грн пені з податку на прибуток.

Разом з тим, до заяви з вимогами до боржника Головним управлінням ДПС у Житомирській області не було надано розрахунку пені, який би містив суми виникнення та погашення податкових зобов`язань, момент його узгодження з урахуванням результатів оскарження, настання строку сплати, день виникнення податкового боргу.

Подання лише інтегрованих карток на підтвердження суми податкового боргу за відсутності відповідного розрахунку суми пені позбавляє як суд, так і платника податків заперечувати проти правильності нарахування цих сум через відсутність можливості перевірити правильність обрахування таких сум.

За відсутності обґрунтованого розрахунку пені, нарахованої на податкові зобов`язання, суд позбавлений можливості визначити дату, з якої у кредитора виникло право нараховувати пеню, перевірити правомірність застосування сум і періодів нарахування пені, а також можливості перевірити математичні розрахунки цієї пені або самостійно їх перерахувати.

Враховуючи викладене у сукупності з вказаними при розгляді вимог у частині податку на додану вартість положеннями статей 102, 129 ПК України, та те, що відлік строку давності розпочинається з фактичної дати виникнення податкового боргу; не заявлення кредитором вимог до боржника на суму 64,17 грн пені протягом 1095 календарних днів з дня їх виникнення, суд апеляційної інстанції вважає вимоги кредитора до боржника на суму 64,17 грн пені з податку на прибуток необґрунтованими які підлягають відхиленню судом.

Щодо вимог з податку на доходи фізичних осіб на суму 1213,51 грн, колегія суддів вказує наступне.

Кредитором нараховано боржнику пеню за період з 01.02.2013 по 28.02.2018 на суму 1213,51 грн у зв`язку з не сплатою / несвоєчасною сплатою боржником узгоджених зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням № від 17.01.2013 у розмірі 1213,51 грн. На підтвердження обґрунтованості нарахування пені кредитором надано витяг з інтегрованої картки (т. 35 а.с. 16, т. 38 а.с. 20).

Колегія суддів зауважує, що до заяви з вимогами до боржника Головним управлінням ДПС у Житомирській області не було надано розрахунку пені, який би містив суми виникнення та погашення податкових зобов`язань, момент його узгодження з урахуванням результатів оскарження, настання строку сплати, день виникнення податкового боргу.

Подання лише інтегрованих карток на підтвердження суми податкового боргу за відсутності відповідного розрахунку суми пені позбавляє як суд, так і платника податків заперечувати проти правильності нарахування цих сум через відсутність можливості перевірити правильність обрахування таких сум.

За відсутності обґрунтованого розрахунку пені, нарахованої на податкові зобов`язання, суд позбавлений можливості визначити дату, з якої у кредитора виникло право нараховувати пеню, перевірити правомірність застосування сум і періодів нарахування пені, а також можливості перевірити математичні розрахунки цієї пені або самостійно їх перерахувати, у зв`язку з чим вимоги кредитора до боржника на суму 1213,51 грн не є обґрунтованими.

Враховуючи викладене у сукупності з вказаними при розгляді вимог у частині податку на додану вартість положеннями статей 102, 129 ПК України, та те, що відлік строку давності розпочинається з фактичної дати виникнення податкового боргу; не заявлення кредитором вимог до боржника на суму 1213,51 грн пені протягом 1095 календарних днів з дня їх виникнення, вимоги кредитора до боржника на суму 1213,51 грн пені з податку на доходи фізичних осіб є необґрунтованими та підлягають відхиленню судом.

Щодо вимог з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 46901,91 грн необхідно зазначити наступне.

Боржник є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон від 08.07.2010 № 2464-VI ) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з пунктами 2, 6 частини 1 статті 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 1 частина 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI).

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону від 08.07.2010 №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону від 08.07.2010 №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 25 Закону від 08.07.2010 №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

У відповідності до частини 12 статті 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У разі ліквідації юридичної особи - платника єдиного внеску або втрати платником з інших причин статусу платника єдиного внеску сума недоїмки сплачується за рахунок коштів та іншого майна платника. У такому разі відповідальними за погашення недоїмки є: ліквідаційна комісія - щодо юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується; юридична особа - щодо утворених нею філії, представництва або іншого відокремленого підрозділу - платника єдиного внеску, що ліквідується ( частина 8 статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI).

Відповідно до звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які самостійно подавалися боржником, сума нарахованого єдиного внеску становить:

- за січень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 36-37);

- за лютий 2018 року -1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 38-39)

- за березень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с .40-41);

- за квітень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 42-43);

- за травень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 44-45);

- за червень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 46-47);

- за липень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 48-49);

- за серпень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 50-51);

- за вересень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 52-53);

- за жовтень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 55-56);

- за листопад 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с.57-58);

- за грудень 2018 року - 1638,12 грн, несплачений залишок - 1638,12 грн (т. 35 а.с. 59-60);

- за січень 2019 року - 1836,12 грн, несплачений залишок - 1836,1212 грн (т. 35 а.с. 61-62);

- за лютий 2019 року -1836,12 грн, несплачений залишок - 1836,12 грн (т. 35 а.с. 63-64);

- за березень 2019 року - 1836,12 грн, несплачений залишок - 1836,12 грн (т. 35 а.с. 65-66);

- за квітень 2019 року - 1497,36 грн, несплачений залишок - 1497,36 грн (т. 35 а.с. 67-68);

- за травень 2019 року - 1039,06 грн, несплачений залишок - 1039,06 грн (т. 35 а.с. 69-70);

- за червень 2019 року - 1039,06 грн, несплачений залишок - 1039,06 грн (т. 35 а.с. 71-72);

- за липень 2019 року - 1052,75 грн, несплачений залишок - 1052,75 грн (т. 35 а.с. 73-74);

- за серпень 2019 року - 1052,75 грн, несплачений залишок - 1052,75 грн (т. 35 а.с. 75-76);

- за вересень 2019 року - 1052,75 грн, несплачений залишок - 1052,75 грн (т. 35 а.с. 77-78);

- за жовтень 2019 року - 1052,75 грн, несплачений залишок - 1052,75 грн (т. 35 а.с. 79-80);

- за листопад 2019 року - 1052,75 грн, несплачений залишок - 1052,75 грн (т. 35 а.с. 81-82);

- за грудень 2019 року - 1053,40 грн, несплачений залишок - 1053,40 грн (т. 35 а.с. 83-84);

- за січень 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 85-86);

- за лютий 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 87-88);

- за березень 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 89-90);

- за квітень 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 91-92);

- за травень 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 93-94);

- за червень 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 95-96);

- за липень 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 97-98);

- за серпень 2020 року - 1171,06 грн, несплачений залишок - 1171,06 грн (т. 35 а.с. 99-100);

- за вересень 2020 року - 1237,50 грн, несплачений залишок - 1237,50 грн (т. 35 а.с. 101-102);

- за жовтень 2020 року - 1237,50 грн, несплачений залишок - 1237,50 грн (т. 35 а.с. 103-104).

Отже, відповідно до поданих боржником самостійно звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, заборгованість боржника перед кредитором становить 46901,91 грн єдиного внеску.

Крім того, за приписами частини 2 статті 8 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

В свою чергу, у відповідності до частини 4 цієї статті порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається Законом України від 08.07.2010 №2464-VI, в частині адміністрування - ПК України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 1.3 статті 1 ПК України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, а відтак положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідальності за його порушення.

Наведене підтверджено правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.03.2020 у справі за № 200/10402/19-а.

В силу вимог частини 16 статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI та пункту 13 розділу VІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, cтрок давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Таким чином, єдиний внесок не є податковим платежем та грошовим зобов`язанням, податковим боргом в розумінні Податкового кодексу України, що унеможливлює застосування положень статті 102 Податкового кодексу України до спірних правовідносин в частині визначення строків звернення до суду.

На цьому також зауважив Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі за № 480/1192/19.

Матеріали справи не містять доказів сплати боржником 46901,91 грн основного боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим господарський суд прийшов до правильного висновку, що вимоги кредитора до боржника на суму 46901,91 грн основного боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є обґрунтованими, поточними, у зв`язку з чим підлягають визнанню судом.

Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Житомирській області за подання до господарського суду заяви з вимогами до боржника сплачено судовий збір в розмірі 4962,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 01.08.2022 № 880 (т. 35 а.с.10).

У зв`язку з чим, на підставі статті 129 ГПК України на боржника покладається сплата 4962,00 грн судового збору, що сплачені кредитором при поданні до суду заяви з вимогами до боржника.

Відповідно до частини 1 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому: у першу чергу, зокрема, задовольняються витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; у другу чергу задовольняються вимоги із зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово; у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Посилання апелянта на дію Закону України від 13.05.2020 № 591-ІХ, в силу якого зупиняється строки визначені ст. 102 ПК України на період до завершення на території України дії карантину, викликаного коронавірусною хворобою (COVID-19) (п. 52.2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України), колегія суддів також відхиляє, оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначалося вище, кінцевий строк нарахування пені вказано 2018 рік, а положення вказаного Закону набрали чинності у 2020 році.

При цьому, доводи скаржника, що ним у повному обсязі було забезпечено можливість суду визначити дату з якої у кредитора виникло право нараховувати пеню, перевірити правомірність застосування пені або самостійно її перерахувати спростовані наведеним вище, а тому не заслуговують на увагу.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заяву Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за №129/06-30/13-04 з вимогами до боржника задовольнити частково; визнати вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" на суму 4336,21 грн основного боргу (третя черга), 46901,91 грн основного боргу (друга черга), 4962,00 грн судового збору (перша черга); у решті вимог заяви Головного управління ДПС у Житомирській області від 10.08.2022 за № 129/06-30/13-04 з вимогами до боржника відмовити; ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Постоленку В.О. внести визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Житомирської області від 03.11.22 у справі №906/1157/17 прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.11.22 у справі № 906/1157/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.11.22 у справі №906/1157/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №906/1157/17 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "06" лютого 2023 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Савченко Г.І.