ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" лютого 2023 р. м. Київ Справа №911/330/23

Господарський суд Київської області у складі судді Третьякової О.О., розглянувши матеріали заяви Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про забезпечення позову

Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (07400 Київська обл., м. Бровари, бульв. Незалежності, 14)

про стягнення 23176086,65 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

встановив:

Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі позивач) звернулася до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (далі відповідач) 23176086,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором комісії №USE-20.4-124-D/K-18 від 13.08.2018 щодо поставки виробів та понесення у зв`язку з цим позивачем витрат у розмірі 1900000 дол. США та додатково 2940,91 грн внаслідок урегулюванням спору в арбітражному процесі, ініційованому покупцем цих виробів за контрактом №USE-20.4-75-K/KE-18 від 13.08.2022. Одночасно в позовній заяві в якості правового обґрунтування заявлених до стягнення збитків позивач посилається на норми ст.1166 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за позадоговірну шкоду, та на правові висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах №464/4738/20, №520/98/17, №753/15095/17.

З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 23176086,65 грн збитків.

Одночасно з позовною заявою позивачем до Господарського суду Київської області подана заява про забезпечення позову від 01.02.2023, надалі заява про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на будь-які грошові кошти на банківських рахунках відповідача у розмірі 23176086,65 грн.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову в зазначеній заяві обґрунтовується тим, що при розгляді справи №910/8964/20 за позовом позивача до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс", було встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" (відповідач у справі №911/330/23) умов договору комісії №USE-20.4-124-D/K-18 від 13.08.2018. Однак, як стверджує позивач, відповідач після винесення Верховним Судом постанови від 24.11.2022 у зазначеній справі №910/8964/20 не вживав заходів досудового врегулювання майбутнього спору. Також позивач посилається на те, що за даними інформаційної бази YouControl відповідач має податковий борг, розмір активів відповідача має динаміку зниження у періоді 2019-2021, прибуток відповідача за 2021 рік в кілька разів менший, ніж сума позовних вимог у справі №911/330/23, відносно відповідача відкриті кримінальні провадження, відповідач є відповідачем в інших господарських та цивільних справах, що може свідчити про складний фінансовий стан відповідача.

Розглянувши зазначену заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Отже, забезпечення позову це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання судового рішення відповідачем без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17.

Надаючи оцінку доводам заяви про забезпечення позову та доданим до неї позивачем доказам, суд відмічає, що посилання позивача на те, що відповідач після винесення Верховним Судом постанови від 24.11.2022 у справі №910/8964/20 не вживав заходів досудового врегулювання майбутнього спору, не належить до кола підстав, визначених ч.2 ст.136 Господарського процесуального кодексу України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Наданий позивачем витяг з інформаційної бази YouControl та відповідні посилання позивача на такі виробничі показники, як розмір активів, прибутку відповідача тощо, ґрунтуються на даних переважно більше як річної давнини (2019-2021 рр.), і при цьому ці виробничі показники, як і інші наведені позивачем дані (наявність зареєстрованих кримінальних проваджень, наявність у відповідача статусу відповідача в інших судових спорах, гіпотетичний складний фінансовий стан відповідача), самі по собі також не належать до кола підстав, визначених ч.2 ст.136 Господарського процесуального кодексу України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд при цьому також зауважує, що інших доказів, крім витягу з інформаційної бази YouControl, на підтвердження наявності обставин (підстав), визначених ч.2 ст.136 Господарського процесуального кодексу України, позивачем до заяви про забезпечення позову не надано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що заява про забезпечення позову не містить достатніх доказів наявності обставин для забезпечення позову і в такому разі накладення арешту на обігові кошти відповідача в розмірі 23176086,65 грн до вирішення спору по суті було би непропорційним втручанням у господарську діяльність відповідача, у т.ч. його здатність виконувати платіжні зобов`язання у межах звичайної господарської діяльності. Більше того, вжиття заявленого заходу забезпечення позову може мати наслідком припинення господарської діяльності відповідача, що навряд чи сприятиме спроможності останнього виконати рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог позивача.

При цьому суд також відмічає, що відмова суду у задоволенні заяви про забезпечення позову від 01.02.2023 не позбавляє права заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в загальному порядку з наданням обґрунтування та доказів наявності обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову від 01.02.2023.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Державній компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» в задоволенні заяви від 01.02.2023 про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» про стягнення 23176086,65 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складення до Північного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.02.2023.

Суддя О.О. Третьякова