СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Харків Справа № 905/535/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Соляник Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Михайлик С.І.

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (вх.№1314Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2022 у справі № 905/535/22, повний текст якого складено та підписано у приміщенні господарського суду Донецької області 28.11.2022 суддею Демідовою П.В.

за позовом ТОВ "Стілсервіс", м. Київ,

до ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод", м. Авдіївка Донецької області,

про розірвання договору та повернення попередньої оплати за товар в сумі 921 619,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Стілсервіс», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про розірвання договору та повернення попередньої оплати за товар в сумі 921 619,30 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №461/21 Сб від 03.06.2021 в частині поставки оплаченого товару на суму 921 619,30 грн, що є підставою для повернення попередньої оплати, на зміну істотних обставин , які є самостійною підставою для розірвання договору, та на п.7.3 договору, яким передбачена можливість ініціювання стороною розірвання договору у разі якщо форс-мажорні обставини тривають понад 60 днів.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.2022 у справі № 905/535/22 позовну заяву ТОВ "Стілсервіс" до ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" про розірвання договору та повернення попередньої оплати за товар в сумі 921 619,30 грн - задоволено.

Розірвано договір №461/21 Сб від 03.06.2021, укладений між ТОВ «Стілсервіс» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод».

Стягнуто з ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ) на користь ТОВ «Стілсервіс» (04119, м. Київ, вул. Деревлянська (Якіра), 10-а, оф.13; ) попередню оплату за товар за договором №461/21 Сб від 03.06.2021 у розмірі 921619,30грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 16 305,29 грн та витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.

ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заявлених в апеляційній скарзі вимог відповідач вказує на те, що судом першої інстанції було помилково застосовано до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 693 ЦК України, оскільки вимога про повернення суми попередньої оплати, яка в подальшому позивачем була трансформована в позовну вимогу, в умовах непослідовної та суперечливої поведінки ТОВ «Стілсервіс» була заявлена ним у листі № 0314 від 14.03.2022, ще до визначеного договором та специфікацією строку поставки (18.03.2022).

Крім того, апелянт зазначає, що оскільки позивачем не було доведено порушення зобов`язання з боку відповідача, за відсутності вимоги про стягнення збитків на підставі ч. 3 ст. 653 ЦК України, як і вимоги про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні згідно п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, суд першої інстанції, на думку апелянта, безпідставно вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з відповідача суму попередньої оплати за договором.

Також, апелянт зазначає, що позивачем не доведено істотної зміни обставин, якими керувались сторони при укладенні договору, зокрема: матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем дій спрямованих на отримання товару у строки, визначені у специфікації, надані листи в підтвердження такого звернення не можна вважати належними доказами, з огляду на їх направлення на електронні адреси, які не є офіційними та без визначення конкретного адресату. Відповідач посилається на те, що позивачем не доведено, що дія форс-мажорних обставин безпосередньо впливає на можливість виконання договору, крім того матеріали справи не містять повідомлення відповідача про наявність форс-мажорних обставин, за наявності якого договір може бути розірваний через 6 місяців після його отримання, що виключає можливість відліку такого строку для розірвання договору. Відмова у стягнення витрат на правничу допомогу обґрунтована відсутністю документів в підтвердження надання правової допомоги саме адвокатом, доказів понесення відповідних витрат, детального розрахунку витрат, складності справи, інформації щодо кваліфікації і досвіду адвоката, витраченого ним часу та інших істотних обставин, що підтверджують витрати, які мають бути компенсовані за рахунок відповідача.

Щодо відмови у задоволенні клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу апелянт зазначає, що 15 000,00 гривень, заявлені позивачем до відшкодування, є значною сумою, проте оскільки позов заявлено з підстав розірвання договору через зміну істотних обставин саме для позивача, вважаємо що позивач і повинен нести наслідки такого розірвання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2022, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 905/535/22. Позивачу встановлено строк для подання відзиву. Призначено справу до розгляду на 19.01.2023.

10.01.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. Також у відзиві позивач навів попередній розрахунок суми судових витрат.

В судове засідання, призначене на 19.01.2023, з`явився представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, натомість 18.01.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника на лікарняному.

Щодо клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, судова колегія приходить до висновку про його відхилення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, п. 2 ст. 2 ст. 202 ГПК України передбачає, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, відповідач не був позбавлений права забезпечити участь іншого представника в судове засідання, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2021 між ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (продавець, відповідач) та ТОВ «Стілсервіс» (покупець, позивач) укладено договір 461/21 Сб, відповідно до п.1.1 якого, Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити «Товар», відповідно до умов цього Договору.

Пунктами 1.2, 1.3 Договору передбачено, що кількість, якість (в разі необхідності), асортимент, ціна і строк поставки Товару вказуються в додатках (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору. Цей Товар є неліквідом.

Загальна сума Договору буде складатися із сум Додатків (Специфікацій), що додається до цього договору (п.2.1 договору). Розрахунки за цим Договором проводяться в національній валюті України (п.2.2 договору). Оплата товару здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця, визначений у цьому договорі, на умовах 100% попередньої оплати всієї суми, зазначеної в Специфікації до договору, протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати пред`явлення рахунку на оплату (п.2.3 договору). Після перерахування 100% попередньої оплати Покупець не має права відмовитись від товару повністю або частково (п.2.4 договору). Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів покупця на поточний рахунок Продавця (п.2.5 договору). Після перерахування попередньої оплати ціна на товар зміні не підлягає (п.2.6 договору). Покупець зобов`язаний надати на електронну адресу Продавця графік оплати і графік вивезення Товару протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання на електронну адресу Покупця скан-копії Договору/Специфікації, підписаних збоку Продавця (п.2.7 договору).

Згідно з п.п.3.1, 3.2 Договору поставка товару здійснюється транспортом Покупця на умовах FCA м. Авдіївка ПРАТ «АКХЗ» (згідно Інкотермс 2010). Продавець зобов`язується надати Покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактура, видаткова накладна.

Відповідно до п.4.1 договору Товар вважається прийнятим за якістю і кількістю без будь-яких претензій та зауважень після підписання обома сторонами видаткової накладної. Видаткова накладна підписується уповноваженим представником Покупця в момент прийняття товару у Продавця.

Цей договір вступає в дію з моменту його підписання і діє протягом 2-х років (п.8.1 договору).

На виконання умов договору ПрАТ «АКХЗ» виставив ТОВ «Стілсервіс» рахунок на попередню оплату №94495546 від 16.02.2022 до договору №461/21Сб від 03.06.2021 на суму 921 619,30грн.

Зі специфікації №7 від 18.02.2022, яка є додатком до договору №461/21 Сб від 03.06.2021, вбачається, що сторони погодили поставку товару на загальну суму 921 619,30грн, а саме: брухт нікелю №13 ДСТУ 3211:2009 у кількості 31 000,00кг +/- 10% на загальну суму 561 100,00грн без ПДВ, з розрахунку 1кг - 18,10грн без ПДВ, та брухт нікелю №12 ДСТУ 3211:2009 у кількості 21 083,00кг +/- 10% на загальну суму 360 519,30грн без ПДВ, з розрахунку 1кг - 17,10грн без ПДВ. Строк поставки: до 18.03.2022.

Платіжним дорученням №67 від 23.02.2022 ТОВ «Стілсервіс» перерахувало на рахунок ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» грошові кошти в сумі 921 619,30грн, з призначенням платежу: за брухт нікелю, вид 12, 13, рах№94495546 від 16.02.2022 та договору №461/21Сб від 03.06.2021, без ПДВ.

Листом за вих.№0314 від 14.03.2022 ТОВ «Стілсервіс» звернулось до ПрАТ «АКХЗ», в якому просило повернути сплачені коштів в сумі 921 619,30грн, у зв`язку із ситуацією, яка склалась в Україні. Лист був направлений на електронні адреси та Y.N.Sagirova@ metivestholding.com.

На ці адреси були направлені і наступні листи.

Листами вих.№0412-2-1 від 12.04.2022 та вих.№0420-2-2 від 20.04.2022 позивач звернувся до відповідача повторно з проханням здійснити повернення сплачених коштів.

ТОВ «Стілсервіс» звернулось до ПрАТ «АКХЗ» з листом за вих.№0425-2-1 від 25.04.2022, в якому просило повернути сплачені кошти в сумі 921 619,30грн без ПДВ в строк до 02.05.2022 на розрахунковий рахунок, а у випадку неповернення грошових коштів завантажити брухт в його машину та забезпечити виїзд транспорту з ним.

Згідно з листом ТОВ «Стілсервіс» вих.№0426-2-1 від 26.04.2022 останнє просило ПрАТ «АКХЗ» про продовження строку поставки та вивезення брухту нікелю 12 та 13 відповідно до специфікації №7 від 18.02.2022 до даного Договору, додатково на 3 місяці.

Відповідно до листа вих.№0405-2-1 від 04.05.2022 ТОВ «Стілсервіс» звернулось до ПрАТ «АКХЗ» з повторним проханням повернути сплачені кошти в сумі 921 619,30грн без ПДВ на розрахунковий рахунок.

ТОВ «Стілсервіс» звернулось до ПрАТ «АКХЗ» з листом за вих.№0506-4-1 від 06.05.2022, в якому просило відвантажити товар в повному об`ємі, номенклатурі та якості згідно зі специфікацією №7 або повернути 100% передоплати в сумі 921 619,30грн, зазначивши про неодноразове звернення до керівництва продавця та відсутність відповідей на листи, а також про відмову працівників забезпечити відвантаження товару, неможливість відвантаження товару обумовлена форс-мажорними обставинами, на які посилається відповідач у своєму листі від 25.04.2022 №04/2-07/256-898, що надійшло на електронну адресу позивача 06.05.2022.

З листом за вих.№0519-2-1 від 19.05.2022 ТОВ «Стілсервіс» звернулось до ПрАТ «АКХЗ», в якому просило повернути 100% передоплату в сумі 921 619,30грн на його банківський рахунок, у зв`язку з неможливістю здійснити відвантаження брухту та виконати умови договору та специфікації №7 згідно вимог та термінів, передбачених цими документами.

ТОВ «Стілсервіс» звернулось до ПрАТ «АКХЗ» з листом тотожного за змістом з попереднім за вих.№0525-2-1 від 25.05.2022. Лист був направлений за електронною адресою .

ТОВ «Стілсервіс» звернулось до ПрАТ «АКХЗ» з пропозицією про розірвання договору за вих.№0530-4-1 від 30.05.2022, в якому просило розірвати договір та повернути 100% передоплати в сумі 921 619,30 на його банківський рахунок, з огляду на відсутність дій збоку контрагента щодо відвантаження товару або повернення передоплати, на прохання, викладені в попередніх листах. Зазначений лист поштою був направлений на ім`я фінансового директора ТОВ «Метінвест Холдінг».

На додаток до листа від 30.05.2022 №0530-4-1 ТОВ «Стілсервіс» звернулось ПрАТ «АКХЗ» з повторною пропозицією про розірвання договору вих.№0607-4-2 від 07.06.2022, яка за своїм змістом тотожна попередній.

Вказані листи направлені на електронні адреси відповідача, посадових осіб ТОВ «Метінвет Холдінг», які були відомі позивачу.

Відповіді на вказані листи та пропозиції відповідачем не надано.

Порушення відповідачем умов договору №461/21 Сб від 03.06.2021 в частині поставки оплаченого товару на суму 921 619,30грн, та неповернення суми попередньої оплати, стали підставами для повернення попередньої оплати та звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Договір укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки, згідно з яким, за приписами ст.712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі-ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили у специфікації №7 від 18.02.2022, поставку товару, а саме брухту нікелю №12 та №13 на загальну суму 921 619,30грн.

На виконання умов договору ТОВ «Стілсервіс», згідно платіжного доручення №67 від 23.02.2022 перерахувало ПрАТ «АКХЗ» обумовлену специфікацією суму оплати за товар в розмірі 921 619,30грн.

Згідно специфікації №7 від 18.02.2022 строк поставки товару визначено до 18.03.2022.

Пунктом 3.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що поставка товару здійснюється транспортом покупця на умовах FCA м. Авдіївка ПрАТ «АКХЗ» (згідно Інкотермс 2010).

Поставка товару на умовах FCA Інкотермс-2010 передбачає, що зобов`язання продавця щодо поставки вважається виконаним після передачі товару, очищеного від мита на експорт, під відповідальність перевізника, названого покупцем, у погодженому місці або пункті. Вибір місця постачання безпосередньо впливає на зобов`язання по навантаженню і розвантаженню товару на даному місці.

Виходячи із зазначеного, дотримання строку поставки є можливим в разі наявності товару, який підлягав передачі відповідачем позивачу, так і в разі своєчасного надання позивачем транспорту для перевезення товару з пункту доставки.

Враховуючи, що поставка товару мала бути здійснена, відповідно до п.3.1 договору, за адресою відповідача, обов`язок з поставки товару з його боку є виконаним після завантаження товару в транспорт покупця.

За змістом ст.664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Колегія суддів зазначає , що згідно специфікації № 7 сторони визначили строк поставки товару до 18.03.2022. Тобто постачання товару повинно було відбутися у будь який день у строк до 18.03.2022. Таке врегулювання вочевидь зобов`язує відповідача повідомити позивача про готовність товару до відвантаження.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів інформування позивача про готовність товару до відвантаження протягом строку визначеного специфікацією для поставки товару.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про повернення попередньої оплати та розірвання договору, які направлялись на електронні адреси, відомі позивачу.

Вказані листи направлені на електронні адреси відповідача, відомі позивачу, оскільки на офіційну електронну адресу відповідача листи не доставлялись, а робота відділень АТ «Укрпошта» у м. Авдіївка тимчасово зупинена.

В підтвердження направлення відповідних листів суду надано копії скрін-шотів екрану із зображенням електронної пошти позивача, в якому зазначено електронні адреси, на які здійснено направлення наданих суду листів.

Відповідач просить не враховувати вказані листи, з роздруківкою електронної переписки в якості доказів у справі, оскільки вони не можуть вважатись електронними документами, посилаючись на постанову Верховного суду від 11.06.2019 у справі 904/2882/18, крім того листи спрямовані на електронну адресу не встановленому адресату, не на офіційну адресу відповідача за відсутності повноважень в особи, яка б отримувала такі листи.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Частиною ст.6 вказаного Закону передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з ч.1 ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронні формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Таким чином поняття електронний доказ є більш ширшим поняттям та на відміну від електронного документа, включає в себе будь-яку інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Тобто, враховуючи викладене, листи, відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч.2,3 ст.96 ГПК України).

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21.

З огляду на зазначене, надані позивачем листи з роздруківками електронної переписки надані в якості електронних доказів приймаються колегією суддів до уваги.

З наданих роздруківок вбачається, що листи направлені на електронні адреси, які не є офіційними, так позивачем зазначено, що листування здійснювалось з представником відповідача економістом відділу збуту ПрАТ «Авдіївський коксохімічних завод» Євдокимовою Наталією, з якою вже здійснювалось листування раніше.

Будь-яких заперечень щодо вказаного факту відповідачем не надано, крім того факт отримання вказаних листів відповідачем не спростовується належними та допустимими доказами.

Даючи оцінку електронному листуванню між сторонами , колегія суддів зауважує, що офіційна електронна пошта відповідача не є активною, про що свідчать довідки з системи «Діловодство господарського суду», з яких вбачається що листи на вказану пошту не доставляються.

Тому колегія суддів з порозуміння відноситься до дій позивача направлених на врегулювання відносин шляхом вичерпання будь-яких відомих йому засобів зв`язку з відповідачем.

При цьому колегія суддів зазначає, що ці всі ініціативи позивача приймаються до уваги, проте вони не є вирішальними при розгляді цієї справи.

Так, у відповідача в силу приписів ст. 664 ЦК України та умов , врегульованих в специфікації («поставка в строк ДО 18.03.2022»), виникає обов`язок повідомити позивача про готовність товару до відвантаження.

Відповідач зазначив про готовність завантажити товар як до 18.03.2022 так і наразі, при цьому матеріали справи не містять доказів в підтвердження вжиття ним будь-яких заходів спрямованих на виконання обов`язку з поставки, відсутні будь-які докази в підтвердження встановлення зв`язку з позивачем з метою його повідомлення про готовність товару до відвантаження як до 18.03.2022, в період до подання ним позову та на момент прийняття рішення.

Позивачем до матеріалів справи подані скріншоти з офіційного сайту групи компаній Метінвест. З інформації, розміщеної на сайті вбачається, що з 24.02.2022 виробництво відповідача законсервовано «з міркувань безпеки для співробітників та через бойові дії, що відбуваються неподалік міста».

Відповідач не спростовує зазначеного факту, належними та допустимими доказами не підтверджує знаходження на території підприємства своїх працівників та продовження діяльності. Загально відомими є обставини пов`язані із активною фазою воєнних дій у місті розташування відповідача. Не потребує доведення те, що наразі місце Авдіївка знаходиться на межі воєнних дій та є особливо небезпечним місцем. До того ж, суд не може залишити поза увагою, що відповідно Розпорядження Кабінету міністрів України від 02 серпня 2022 р. № 679-р запроваджено провести обов`язкову евакуацію населення Донецької області. Зазначені обставини ставлять під сумнів готовність відповідача виконати зобов`язання щодо поставки товару, обумовленого Специфікацією № 7.

Позиція відповідача в ході розгляду справи про готовність здійснити відвантаження, в умовах відсутності конкретної інформації про місце, час відвантаження, наявності товару та відповідних працівників у місці, в якому наразі відбуваються активні бойові дії, є непереконливою.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Застосовуючи вимоги ст. 79 ГПК України, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару та наявність підстав для повернення попередньої оплати за товар (ст. 693 ЦК України).

В частині розірвання договору колегія суддів зауважує наступне. У відповідності до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач у поданому відзиві будує свою правову позицію лише на одному з доводів позивача, пов`язаному з розірванням договору. А саме на розірванні договору в порядку п. 7.3 договору. Відповідач підкреслює, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність форс мажорних обставин , при цьому для розірвання договору на цій підставі, передбачено п.7.3 договору та нерозривно пов`язано з повідомленням іншої сторони про їх наявність у визначений термін з наданням підтверджуючих документів, що позивачем дотримано не було.

Частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю (ч.1 ст.141 вказаного Закону).

При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а оцінюється судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами у кожному конкретному випадку, з урахуванням впливу форс-мажорних обставин на неможливість виконання обов`язків за договором, його зміну або розірвання.

Колегія суддів також акцентує увагу сторін, що наявність непереборної сили (у нашому випадку війна), підтвердженням якої можуть бути загальновідомі відомості, не тягне за собою інших наслідків, крім звільнення від відповідальності. Проте, у питанні розірвання договору за наявності таких обставин, необхідно виходити з вимог, встановлених сторонами в договору.

Враховуючи приписи п.7.2 договору, колегія суддів погоджується з позицією відповідача, та зауважує, що відсутність належним чином підтвердженого факту форс-мажорних обставин (сертифікат ТТП) позбавляє сторін права посилатися на розірвання договору на підставі п.7.3.

Лист ТТП, на який посилається позивач, не може бути прийнятий колегією суддів, оскільки він не відповідає вимогам ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Проте, крім іншого позивач просить розірвати договір №461/21 Сб від 03.06.2021, посилаючись на істотну зміну обставин, яка пов`язана з початком активних бойових дій поблизу м. Авдіївка та перебування її в оточенні за перші дні війни.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або Відповідно до ст.652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання (постанова Верховного суду від 27.01.2021 у справі 912/3323/20).

Закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

Існування одночасно умов, що відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору вимагає з`ясування змісту кожної окремо взятої умови.

Щодо існування у відносинах сторін першої умови, колегія суддів зазначає . У відповідності до даної умови, події, що викликали ускладнення у виконанні договору, і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору. Позивач у даному випадку посилається на початок повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, яка не могла бути відомої сторонам під час укладення договору 03.06.2021. Знаходження відповідача на ліні зіткнення з перших днів війни, що виключило виробничі процеси останнього, зробило вкрай небезпечним перебування на території міста Авдіївка та небезпечним направлення своїх працівників для отримання товару.

Ведення в дію воєнного стану в України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України є загальновідомою, непередбачуваною на момент укладення договору (більше ніж за півроку до її настання), обставиною та не потребує доказуванню, відповідно до вимог ч.3 ст.75 ГПК України та відповідає першій умові істотної зміни обставин.

Безумовно зазначені обставини не пов`язані з вольовими діями позивача та не могли стороною бути розумно прийняті до уваги під час виконання договору, що свідчить про наявність другої умови.

Позивач, посилається на неможливість отримання товару через відсутність відповіді на звернення від відповідача та перебування товару на території населеного пункту, під обстрілами, а також, на те що вивіз товару несе загрозу життю та здоров`ю співробітників позивача, які є цінніше придбаного товару, що ставить в невигідне становище позивача.

Згідно з Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27.04.2022, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04 2022 №75, у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.04.2022 №80, Авдіївська міська територіальна громада включена до вказаного переліку та перебувала в ньому до дати звернення позивача до суду, що підтверджується Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 30.04.2022, на 03.05.2022, на 09.05.2022, на 12.05.2022, на 18.05.2022, на 24.05.2022, на 27.05.2022, на 30.05.2022, на 07.06.2022, на 11.06.2022, на 17.06.2022, на 20.06.2022, на 23.06.2022, на 26.06.2022, на 29.06.2022.

Включення Авдіївської територіальної громади до вказаних переліків свідчить про наявність загрози життю та здоров`ю осіб, які перебувають на її території, враховуючи що умовами договору поставки, передбачено вивіз товару покупцем, що свою чергу ставить під загрозу життя та здоров`я працівників покупця цінність товару обумовленого договором зменшується, у зв`язку з виникненням об`єктивно непереборних обставин, які ставлять в залежність життя людини, яке є найвищою цінністю, відповідно до ст.3 Конституції України.

Дослідивши договір на предмет наявності четвертої умови, за якої договір може бути розірваний, колегія суддів встановила, що сторони не визначали розподіл ризиків у разі військової агресії та активних бойових дій у місці розташування відповідача.

Таким чином, колегія суддів вбачає наявність всіх чотирьох умов істотної зміни обставин, що є підставою для розірвання, укладеного між сторонами договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо застосування судом першої інстанції ст. 693 ЦК України до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п.3.1 Договору поставка товару здійснюється транспортом Покупця на умовах FCA м. Авдіївка ПРАТ «АКХЗ» (згідно Інкотермс 2010).

Водночас, відповідно до умов поставки FCA в редакції Інкотермс 2010 продавець зобов`язується повідомити покупцю про передачу товару або про неможливість перевізника прийняти вантаж у зазначений термін.

Зазначена норма співвідноситься з положеннями ст.ст. 693, 694 ЦК України, які також визначають обов`язок для продавця повідомити покупця про готовність товару до відвантаження, що і було враховано судом першої інстанції.

Щодо тверджень апелянта про те, що в обґрунтування правової підстави позову позивач фактично посилається на форс-мажорні обставини, хоч і не доведені та не підтверджені належним чином, така правова підстава позову як зміна істотних обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивачем не доведена і помилково застосована судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відмінність форс-мажору та істотної зміни обставин розтлумачена в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року по справі № 910/15264/21, в якій зазначено наступне:

Стаття 652 ЦК містить приписи для ситуацій, коли сторона об`єктивно може виконати зобов`язання, проте внаслідок зміни обставин таке виконання втрачає для неї сенс або кінцевий результат буде не тим, на який вона розраховувала на початку. У цьому разі виникає потреба зміни умов зобов`язання (договору) до змінених суттєвим чином обставин.

Стаття 652 ЦК передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч.4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто на відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Подібний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17 та у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20.

На відміну від форс-мажору істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).

У рекомендаціях Міжнародної ТПП щодо застосування форс-мажорних застережень та застережень про істотну зміну обставин (hardship) 2020 року (ICC Force Majeure and Hardship Clauses 2020) також звертається увага на різне визначення та різні правові наслідки форс-мажору та істотної зміни обставин. Розрізняються ці поняття і у Принципах УНІДРУА та Принципах Європейського договірного права.

Відтак форс-мажор (ст.617 ЦК) та істотна зміна обставин (ст.652 ЦК) є різними правовими ситуаціями, ст.652 ЦК може бути застосована у випадку відсутності існування форс-мажору.

При цьому, позовні вимоги обґрунтовані не настанням форс-мажору, а саме істотною зміною обставин, що полягали в початку бойових дій поблизу м. Авдіївка та її перебуванні в зоні бойового зіткнення з перших днів війни.

Зазначення в позовній заяві про на наявність форс-мажору обґрунтовує посилання на форс-мажорні обставини в листі позивача від 18.03.2022 та не є підставою для подання позову.

В даному випадку має місце саме істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, що підтверджується наступним:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане - Договір було укладено в червні 2021 року, в той час як військові дії розпочались 24 лютого 2022 року;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися - ні Позивач, ні Відповідач жодним чином не можуть вплинути на припинення військових дій;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору - отримання товару Позивачем є неможливим через відсутність відповіді на звернення від Відповідача та перебування території населеного пункту, де знаходиться товар, під обстрілами. Вивіз товару створює загрозу життю та здоров?ю співробітників Позивача;

4) з суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона - Договір не передбачав можливості вивозу товару без попереднього погодження дати вивозу Відповідачем.

Покладення на позивача обов`язку виконати умови Договору в частині вивезення товару з території відповідача, яке знаходиться під постійними обстрілами через перебування Авдіївської територіальної громади в зоні бойових дій, ставить позивача в невигідне становище через створення загрози життю та здоров`ю його працівників, які є значно ціннішими, ніж придбаний товар.

Наявність загрози для життя та здоров`я осіб, які перебувають в м. Авдіївка, є беззаперечним фактом, що підтверджується розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.08.2022р. № 679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області».

Так, в даному випадку форс-мажорні обставини настали більше не для позивача, а для відповідача, який знаходиться в зоні бойових дій, в зв`язку з чим позовні вимоги не пов`язані з настанням форс-мажорних обставин. Водночас, віднесення військових дій до форс-мажорних обставин не виключає застосування до спірних правовідносин положень ст. 652 ЦК України.

Окрім того, відповідач помилково вважає, що розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України не передбачає можливості повернення попередньої оплати за товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частина 2 цієї статті визначає, зокрема, підстави та умови розірвання договору за таких обставин за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Зазначена позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 335/7306/19.

Таким чином, у разі розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, саме суд приймає рішення щодо умов його розірвання на вимогу заінтересованої сторони, що і мало місце в спірних правовідносинах.

При цьому, твердження відповідача про застосування в даному випадку ст. 593 ЦК України мало б місце в тому випадку, якби позивачем була заявлена виключно вимога щодо розірвання договору.

Також, позивач звернувся до суду із клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому просив стягнути з відповідача витрати в сумі 15 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником до матеріалів справи надано копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 17.10.2018, додаткової угоди №6 від 22.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2018, рахунку-фактури №СФ-0000046 від 22.06.2022 на суму 15 000,00грн, платіжного доручення №145 від 30.06.2022 на суму 15 000,00грн, акту приймання-передачі виконаних послуг від 17.11.2022 та детальний опис наданих послуг від 17.11.2022.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу подано представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілсервіс" у строк, передбачений положеннями ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке клопотання заявлено представником під час розгляду справи.

17.10.2018 між Адвокатським об`єднанням «Курчин і Партнери» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стілсервіс» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1 договору, за цим договором виконавець зобов`язується надавати правову допомогу клієнту, представляти інтереси клієнта на підставах, у порядку та в обсязі, визначеному у договорі чи додаткових угодах до цього договору, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги в порядку та на умовах, що вказані в договорі чи додаткових угодах до цього договору.

Згідно з п.п.4.1, 4.2 договору розрахунки клієнта з виконавцем здійснюються в національній валюті України шляхом внесення передоплати за надані послуги та компенсації витрат виконавця або в інший, погоджений сторонами у додаткових угодах, спосіб. Грошові кошти сплачується клієнтом в строки та на умовах, визначених сторонами в додаткових угодах до цього договору.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що цей договір укладений на строк до виконання в ньому та додаткових угодах доручення та набирає чинності з моменту його підписання.

22.06.2022 між Адвокатським об`єднанням «Курчин і Партнери» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стілсервіс» (клієнт) укладено додаткову угоду №6 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2018, відповідно до п.1, якого, керуючись п.п.1.1, 1.2, 2.1.4, 3.2.1, 4.1, 4.2 укладеного договору про надання правової допомоги від 17.10.2018 сторони погодили наступний обсяг послуг з правової допомоги, вартість яких визначена у п.2 цієї угоди: підготовка позовної заяви ТОВ «Стілсервіс» до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про розірвання договору та стягнення попередньої оплати за товар; підготовка відповіді на відзив, заперечень та інших заяв по суті справи; підготовка процесуальних документів; участь адвоката в судових засіданнях, в тому числі, в режимі відеоконференції.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди, керуючись умовами укладеного договору, сторони дійшли згоди стосовно розміру оплати послуг з правової допомоги виконавця: вартість послуг, визначених в п.1 даної угоди, складає 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень без ПДВ та не залежить від обсягу наданої допомоги та кількості відпрацьованих годин.

Виконавець відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 17.10.2018 приступає до надання зазначених у п.1 послуг з правової допомоги клієнту після погодження та підписання додаткової угоди №6 від 22.06.2022 (п.3). Отримання оплати вартості послуг за цим договором здійснюється на підставі виставленого рахунку (п.4). Зміни внесені до договору цією угодою, набирають чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) (п.7).

22.06.2022 Адвокатське об`єднання «Курчин і Партнери» виставило ТОВ «Стілсервіс» рахунок-фактуру №СФ-0000046 на суму 15 000,00грн, вказаний рахунок сплачено 30.06.2022, що підтверджується платіжним дорученням №145.

На виконання умов договору, 17.11.2022 між виконавцем та клієнтом підписано акт прийняття-передачі послуг, відповідно до якого виконавець надав послуги клієнту в наступному обсязі: підготовка позовної заяви ТОВ «Стілсервіс» до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про розірвання договору та стягнення попередньої оплати за товар; підготовка відповіді на відзив та пояснень; підготовка процесуальних документів; участь адвоката в судових засідання в режимі відеоконференції. Виконавець виконав і передав наступні послуги в рамках надання правової допомоги, визначені у положеннях підписаного між сторонами договору про надання правової допомоги від 17.10.2018 та додаткової угоди №6, а клієнт сплатив за надані послуги суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, без ПДВ.

Акт складено, підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.

В детальному описі наданих послуг від 17.11.2022 адвокатом визначено перелік виконаної роботу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 17.10.2018 та додаткової угоди №6, кількість годин та вартість послуги, а саме: підготовка позовної заяви ТОВ «Стілсервіс» до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про розірвання договору та стягнення попередньої оплати за товар - 4 години - 6000грн; підготовка відповіді на відзив - 3 години - 4000грн; підготовка пояснень по справі - 1 година - 1000грн; підготовка інших процесуальних документів по справі - 2 години - 1000грн; участь адвоката в судових засідання в режимі відеоконференції - 1,5 годин - 3000грн.

Відповідач в клопотанні про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката просить відмовити у їх стягненні в повному обсязі, посилаючись на відсутність доказів в підтвердження надання правничої допомоги саме адвокатом, а також здійснення ним витрат згідно договору, при цьому заявлена сума до стягнення є гонораром успіху та виходить за реальні межі визначення гонорару оскільки позивачем не надано, а договір не містить детального переліку витрат адвоката, складності справи, інформації щодо кваліфікації і досвіду, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 16 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

За приписами статті 123 Господарського процесуального кодексу України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч.2 ст.126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до приписів ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ст. 129 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що розмір судових витрат, понесених стороною під час розгляду справи, встановлюється судом на підставі відповідних доказів.

При здійсненні розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 ГПК України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин позивач надав суду договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору, докази сплати послуг, акт приймання-передачі виконаних послуг та детальний опис наданих послуг.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").

За змістом ч.5 ст.126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, якщо їх розмір не відповідає вимогам ч.4 даної статті.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

Проте, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено жодного аргументу проти обсягу часу, який був затрачений адвокатом на вивчання документів, підготовку позовної заяви, підготовку матеріалів для направлення до суду, на участь в судовому засіданні тощо, а також не доведено невідповідність вартості послуг адвоката в межах цієї справи. Посилання відповідача на відсутність доказів в підтвердження надання послуг позивачу саме адвокатом спростовується наявними в матеріалах справи ордером та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на представника позивача. Також в матеріалах справи наявні документи в підтвердження наданих послуг та їх детальний опис із зазначенням переліку послуг, кількості годин та їх вартості, які надані суду, у строки передбачені ч.8 ст.129 ГПК України.

Так, відповідач посилається на практику Європейського суд, практику Верховного суду стосовно гонорару успіху. Суд зауважує, що гонораром успіху є додаткова винагорода адвоката, а саме плата за досягнутий адвокатом результат. При, цьому, в межах цієї справи позивач наполягає на компенсації витрат на гонорар за правове супроводження без додаткових витрат, пов`язаних із успіхом в ході розгляду справи.

Враховуючи викладене, клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Отже, за висновками судової колегії, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку на підставі доказів, що були надані учасниками процесу. Судовою колегією не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2022 у справі № 905/535/22 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2022 у справі № 905/535/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 30.01.2023.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк