РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023Справа № 910/13449/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнірон"

про стягнення 956 196, 31 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнірон» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 956 196, 31 грн., з яких: 570 000, 87 грн. - основного боргу, 79 643, 95 грн - пені, 225 449, 97 грн - штрафу, 55 750, 77 грн. - 35 % річних та 25 350, 75 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 020822-ХМ від 02.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

02.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи акту звірки взаємних розрахунків.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.12.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Січових Стрільців, буд. 77, кімната 709, м. Київ, 04053, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, повязані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20 та від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.12.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнірон" (далі - покупець) укладено договір поставки № 020822-ХМ, умовами якого передбачено, що Постачальник зобов?язується передати у власність Покупцю нафтопродукти (надалі - Товар), а Покупець зобов?язується прийняти і сплатити їх вартість на умовах даного Договору. Кількість, асортимент та ціна Товару зазначається у Специфікаціях (форма Специфікації затверджується (погоджується) Сторонами Додатком № 1) та/або видаткових накладних, що складаються Постачальником та підтверджується шляхом підписання Покупцем на умовах даного Договору. Кожна Специфікація та/або видаткова накладна є невід?ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, Поставка Покупцю Товару здійснюється в строк, що не перевищує 3 (три) календарні дні або у строки передбачені Специфікацією в разі надання (при наявності) Покупцем Довіреності на отримання зазначеної кількості Товару або іншого документа, що посвідчує повноваження довіреної особи, яка наділена повноваженнями від Покупця на отримання (перевезення, поставку) Товару. Датою виникнення права власності на Товар у Покупця є дата підписання специфікації та/або видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної з подальшою передачею видаткової накладної. Строк поставки товару починає рахуватись з моменту підписання специфікації на конкретну поставку та/або видаткової накладної або з моменту надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з урахуванням п.п. 3.2, 3.8 даного Договору.

Ціна на Товар формується Постачальником і обумовлюється Сторонами на день підписання Специфікації та/або видаткової накладної, та зазначається у самій Специфікації та/або видатковій накладній. Ціна даного Договору складається з загальної вартості Товару, що поставляється за даним Договором протягом терміну його дії. (п.3.1 договору)

Згідно п.3.2 договору, покупець оплачує Товар 100% передоплатою відповідно виставленого Постачальником Рахунку протягом терміну його дії. Рахунок виписується Постачальником на підставі заявленої Специфікацією та/або видатковою накладною кількості Товару. Поставка Товару при цьому здійснюється тільки після надходження всієї суми передоплати. У випадку оплати Товару Покупцем до отримання рахунку або не в строк його дії, або з порушенням інших умов даного Договору, Постачальник має право повернути грошову суму сплачену наперед протягом 5 банківських днів на умовах даного Договору за письмовою вимогою Покупця або іншої особи, яка перерахувала кошти.

Відповідно до п.3.3 договору Постачальник має право відвантажити Товар без попередньої оплати, а Покупець зобов?язаний оплатити Товар у термін, що не перевищує 3 (трьох) банківських днів та/або протягом строку передбаченому у специфікації та/або видатковій накладній до цього договору від дня переходу права власності на Товар до Покупця.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що у випадку ненадходження від Покупця повної оплати за відвантажений Товар протягом терміну зазначеному п. 3.3 даного Договору та з урахуванням ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України Постачальник має право нарахувати, а Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ з суми заборгованості за кожен день прострочення виконання грошового зобов?язання.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами до договору відповідної специфікації та/або видаткової накладної на дану партію товару та діє протягом одного року з дати підписання такої специфікації та/або видаткової накладної, а в частині здійснення грошових розрахунків - до повного виконання грошових зобов`язань. (п. 7.1. договору).

Сторонами також підписані специфікації від 03.08.2022, 08.08.2022, 09.08.2022, 12.08.2022, 15.08.2022 до договору поставки №020822 від 02.08.2022.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки №020822 від 02.08.2022 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 726 310, 77 грн, що підтверджується видатковими накладними №Т00002720 від 03.08.2022 на суму 329 035, 70 грн., №Т00002833 від 08.08.2022 на суму 90 008, 40 грн., №Т00002835 від 09.08.2022 на суму 180 016, 80 грн., №Т00002912 від 12.08.2022 на суму 344 026, 40 грн., №Т00002890 від 12.08.2022 на суму 565 441, 50 грн., №Т00003006 від 15.08.2022 на суму 217 781, 97 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також товарно - транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти).

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на загальну суму 1 156 309, 90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 243 від 08.08.2022 на суму 329 035, 70 грн, № 252 від 12.08.2022 на суму 270 025, 20 грн, № 276 від 22.08.2022 на суму 100 000, 00 грн, № 291 від 25.08.2022 на суму 100 000, 00 грн, № 303 від 29.08.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 307 від 30.08.2022 на суму 100 000, 00 грн, № 312 від 31.08.2022 на суму 60 000, 00 грн, № 317 від 02.09.2022 на суму 35 000, 00 грн, № 335 від 12.09.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 369 від 21.09.2022 на суму 28 000, 00 грн, № 429 від 31.10.2022 на суму 20 000, 00 грн, № 443 від 09.11.2022 на суму 14 249, 00 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, сума основного боргу відповідача за поставлений товар згідно договору поставки №020822 від 02.08.2022 становить 570 000, 87 грн.

Враховуючи що у визначений договором строк відповідачем не було оплачено у повному обсязі поставлений товар, позивач звернувся до відповідача з вимогою №7 від 25.10.2022, в якій вимагав сплатити протягом 7 днів вартість поставленого товару, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 25.10.2022 та накладної АТ «Укрпошта».

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 570 000, 87 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 79 643, 95 грн - пені за період з 21.08.2022 по 30.11.2022, 225 449, 97 грн - штрафу у розмірі 20 % від вартості товару, 55 750, 77 грн. - 35 % річних за період з 21.08.2022 по 30.11.2022 та 25 350, 75 грн. - інфляційних втрат за період вересень 2022 - листопад 2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 020822-ХМ від 02.08.2022, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарськи договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки № 020822-ХМ від 02.08.2022 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 726 310, 77 грн, що підтверджується видатковими накладними №Т00002720 від 03.08.2022 на суму 329 035, 70 грн., №Т00002833 від 08.08.2022 на суму 90 008, 40 грн., №Т00002835 від 09.08.2022 на суму 180 016, 80 грн., №Т00002912 від 12.08.2022 на суму 344 026, 40 грн., №Т00002890 від 12.08.2022 на суму 565 441, 50 грн., №Т00003006 від 15.08.2022 на суму 217 781, 97 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також товарно - транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти).

Однак, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 1 156 309, 90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (наявні в матеріалах справи), внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнірон" утворилась заборгованість у розмірі 570000,87 грн., що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 29.11.2022, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п.3.3 договору постачальник має право відвантажити Товар без попередньої оплати, а Покупець зобов?язаний оплатити Товар у термін, що не перевищує 3 (трьох) банківських днів та/або протягом строку передбаченому у специфікації та/або видатковій накладній до цього договору від дня переходу права власності на Товар до Покупця.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до специфікації від 03.08.2022 до договору № 020822-ХМ від 02.08.2022 на поставку товару на суму 329 035, 70 грн., строк оплати - відстрочка платежу строком до 08.08.2022. Тож, починаючи з 09.08.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно специфікації від 08.08.2022 до договору № 020822-ХМ від 02.08.2022 на поставку товару на суму 90 008, 40 грн., строк оплати - відстрочка платежу строком до 12.08.2022. Тож, починаючи з 13.08.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до специфікації від 09.08.2022 до договору № 020822-ХМ від 02.08.2022 на поставку товару на суму 180 016, 80 грн., строк оплати - відстрочка платежу строком до 13.08.2022. Проте, з урахуванням ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що строк оплати настав 15.08.2022 та починаючи з 16.08.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно специфікації від 12.08.2022 до договору № 020822-ХМ від 02.08.2022 на поставку товару на суму 344 026, 40 грн., строк оплати - відстрочка платежу строком до 17.08.2022. Тож, починаючи з 18.08.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до специфікації від 12.08.2022 до договору № 020822-ХМ від 02.08.2022 на поставку товару на суму 565 441, 50 грн., строк оплати - відстрочка платежу строком до 17.08.2022. Тож, починаючи з 18.08.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно специфікації від 15.08.2022 до договору № 020822-ХМ від 02.08.2022 на поставку товару на суму 217 781, 97 грн., строк оплати - відстрочка платежу строком до 20.08.2022. Проте, з урахуванням ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що строк оплати настав 22.08.2022 та починаючи з 23.08.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тож, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 570 000, 87 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки №020822-ХМ від 02.08.2022 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 570 000, 87 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 79 643, 95 грн - пені за період з 21.08.2022 по 30.11.2022, 225 449, 97 грн - штрафу у розмірі 20 % від вартості товару, 55 750, 77 грн. - 35 % річних за період з 21.08.2022 по 30.11.2022 та 25 350, 75 грн. - інфляційних втрат за період вересень 2022 - листопад 2022.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що у випадку ненадходження від Покупця повної оплати за відвантажений Товар протягом терміну зазначеному п. 3.3 даного Договору та з урахуванням ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України Постачальник має право нарахувати, а Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в суми заборгованості за кожен день прострочення виконання грошового зобов?язання.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду початку нарахування пені та, відповідно, у розмірі пені заявленої до стягнення, оскільки за специфікацією від 15.08.2022 строк оплати: відстрочка платежу строком до 20.08.2022., проте позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, обов`язок по оплаті за специфікацією від 15.08.2022 настав 22.08.2022, а прострочення - з 23.08.2022.

Тож, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 78 082, 31 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.08.2022 по 30.11.2022, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до п.4.4.4 договору у випадку порушення Покупцем умов п. 3.2, 3.3, 3.8 даного Договору чи умов визначених у Специфікації в частині порядку оплати та проведення розрахунку Постачальник має право нарахувати, а Покупець зобов?язується сплатити Постачальнику додатковий штраф у розмірі 20 % від вартості Товару за відповідною Специфікацією та/або видаткової накладної. Сторони погодили, що штраф в розумінні п. 4.4.4 Даного Договору є окремим та самостійним видом юридичної відповідальності в порівняні з пенею і не вважається подвійним покаранням за одне порушення.

Так, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Судом перевірено розрахунок заявленого до стягнення з відповідача розміру штрафу, з урахуванням приписів чинного законодавства України та п. п.4.4.4. договору, та встановлено, що сума нарахована вірно, відповідно до вимог законодавства та умов договору, а тому визнається обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 225 449, 97 грн., тож вказана частина позовних вимог підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 55 750,77 грн. - 35 % річних за період з 21.08.2022 по 30.11.2022 та 25 350,75 грн. - інфляційних втрат за період вересень 2022 - листопад 2022, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд зазначає, що сторони у п.4.10 договору поставки №020822-ХМ від 02.08.2022 передбачили інший розмір процентів ніж той, що передбачений ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому до даних правовідносин сторін підлягають застосуванню 35% річних.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України- стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 35% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду та відповідно розміру нарахування 35% річних, оскільки як зазначено судом вище прострочення виконання грошового зобов`язання почалося з 23.08.2022. При цьому, розмір інфляційних втрат визначений позивачем вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою до стягнення є сума 35% річних у розмірі 54 657,62 грн, які розраховані з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.08.2022 по 30.11.2022 та сума інфляційних втрат у розмірі 25 350,75 грн за період вересень 2022 - листопад 2022, а тому вимоги в цій частині також підлягають задоволенню частково.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнірон" (вул. Січових Стрільців, буд. 77, кімната 709, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код - 44277500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп" (с. Лісові Гринівці, Хмельницький район, Хмельницька область, 31340, ідентифікаційний код - 40949912) 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн 87 коп. - заборгованості, 78 082 (сімдесят вісім тисяч вісімдесят дві) грн. 31 коп. - пені, 225 449 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн 97 коп - штрафу, 54 657 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн. 62 коп. - 35% річних, 25 350 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят) грн. 75 коп. - інфляційних втрат та 14 303 (чотирнадцять тисяч триста три) грн 12 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков