ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/809/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Свалявської міської ради Закарпатської області, м. Свалява Закарпатської області

про стягнення 389 970,08 грн

За участю представників:

позивача: Єгоров В.С., адвокат, довіреність №04/08-2022/2 від 04.08.2022 (в режимі відеоконференції);

відповідача Бомбушкар Е.С., представник, довіреність №02-14/12 від 04.01.2023.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Свалявської міської ради Закарпатської області про стягнення 149 043,61 грн пені, 22 947,34 грн 3 % річних та 217 979,13 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем договору постачання природного газу постачальником останньої надії.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/809/22 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2022.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

В подальшому, враховуючи заперечення щодо позову наведені у відзиві та доводи позивача зазначені у відповіді на відзив, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, за результатами розгляду клопотання відповідача, ухвалою суду від 16.12.2022 постановлено справу №907/809/22 розглянути з повідомленням учасників справи в судовому засіданні, яке призначено судом на 23.01.2023.

У зв`язку з наявними технічними проблемами, які унеможливлювали повноцінну участь в судовому засіданні 23.01.2023 представника позивача, судом постановлено відкласти судове засідання на 06.02.2023, про що ухвалою від 23.01.2023 повідомлено учасників справи.

В судовому засіданні 06.02.2023 позовні вимоги підтримав з визначених в позовній заяві підстав.

Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позов №02-14/2748 від 25.11.2022 та відповідно до пояснень свого представника в судових засіданнях позовні вимоги заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, який надійшов 15.12.2022 на адресу суду.

Окрім того, відповідачем подано суду додаткові пояснення №02-14/194 від 23.01.2023, а позивачем, в свою чергу, подано суду письмові пояснення, які надійшли на адресу суду 27.01.2023 та 03.02.2023 відповідно.

Згідно з ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих сторонами у справі доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині своєчасного розрахунку за поставлений в період з 05.11.2021 по 04.12.2021 природній газ, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 149 043,61 грн пені, 22 947,34 грн 3 % річних та 217 979,13 грн інфляційних втрат.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позов №02-14/2748 від 25.11.2022 проти позовних вимог заперечує.

Зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» договір між сторонами повинен був бути укладений в письмовій формі із застосування переговорної процедури. У зв`язку з наведеним, вказує, що внаслідок бездіяльності позивача щодо ненадання визначених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» документів, необхідних для укладення між сторонами договору за результатами проведених сторонами переговорів, укладення договору відбулося 22.08.2022.

Пояснює, що сторонами в протоколах переговорів №09/02 від 09.02.2022, від 02.06.2022, №09/08 від 09.08.2022 неодноразово відображали волю на укладення договору в письмовій формі та саме у зв`язку з бездіяльністю позивача відповідач не мав змоги своєчасно здійснити оплату за отриманий від позивача природний газ.

З урахуванням викладеного, вважає, що наявні підстави для зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій та, при цьому, акцентує увагу, що саме бездіяльність з боку позивача перетворилась на несправедливо непомірний тягар для боржника (відповідача) і є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (позивача), а отже позовні вимоги вважає такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до додаткових пояснень №02-14/194 від 23.01.2023 відповідач, з посиланням на Закон України «Про публічні закупівлі», положення Бюджетного кодексу України та з урахуванням долучених до відзиву на позов протоколів переговорів звертає увагу, що сторони погоджувалися кожного разу підписати договір, який відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України вважається укладеним саме з моменту його підписання, тобто з урахуванням обставин даної справи 22.08.2022.

З посиланням на правову позицію судів касаційної інстанції вказує на можливість зменшення судом нарахованих відповідачу пені та 3% річних, а також звертає увагу, що пеня позивачем нарахована з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідь на відзив.

Позивач згідно з відповіддю на відзив б/н б/д (вх. №02.3.1-02/6898/22 від 15.12.2022) зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі», п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання та вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».

В частині клопотання відповідача про зменшення пені, позивач зазначає, що в прохальній частині відзиву означене клопотання Свалявською міською радою не визначено та останньою не було проведено навіть часткової оплати за отриманий природний газ, а відтак, з урахуванням принципів добросовісності та справедливості, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання, позивач не вбачає наявність виключних та достатніх підстав для зменшення відповідачу неустойки, як і невідповідним просить вважати аргументи про зменшення нарахованих за ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотків річних.

Також, зауважує, що пеня позивача нарахована в межах визначених ч. 2 ст. 232 ГК України строків за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 (за зобов`язання листопада 2021 року) та за період з 01.02.2022 по 31.07.2022 (за зобов`язаннями грудня 2021 року).

Окрім того, відповідно до письмових пояснень б/н б/д (вх. №02.3.1-02/554/23 від 27.01.2023) позивач зазначає, що підписаний ним Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» направлявся відповідачу для підписання ще 30.11.2021, а згідно з письмовими поясненнями б/н б/д (вх. №02.3.1-02/781/23 від 03.02.2023) позивач звертає увагу, що прийнявши переданий газ, отримавши рахунки від позивача (які має сплатити відповідно до Типового договору), відповідач фактично підтвердив, що Типовий договір укладений.

Акцентує позивач при цьому, що в даному випадку, норми ЗУ «Про публічні закупівлі» не розповсюджують свою дію на відносини з укладення договорів, які автоматично укладаються з ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як з постачальником «останньої надії», у зв`язку з чим посилання відповідача на норми вказаного Закону не спростовують обставин щодо фактичного споживання газу та, як наслідок, укладення договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №880 від 04.07.2017 про видачу ліцензій на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ ""Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу строком на три роки.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 №809 і від 9 грудня 2020 №1236" (далі - Постанова КМ України №1102).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Свалявська міська рада Закарпатської області є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України.

Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 05.11.2021 по 04.12.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - Договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.

Відповідно до п. 1.3. Договору він є договором приєднання та вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

За положеннями п.п. 3.1., 3.3. Договору постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (надалі Правила). Нова ціна є обов`язковою для Сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.2. - 4.4. Договору об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Пунктами 8.1, 8.2. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, а Споживач відшкодовує збитки, понесені Постачальником, виключно у разі: порушення Споживачем строків розрахунків з Постачальником - в розмірі, погодженому Сторонами в цьому Договорі; відмови Споживача надати представнику Постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало Постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.

За положеннями п. 11.1. Договору, він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником.

Протягом строку дії Договору Споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей Договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (п. 11.3. Договору).

Судом також встановлено, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» 29.11.2021 направлявся на адресу Свалявської міської ради Закарпатської області підписаний Товариством примірник Договору (який було вручено відповідачу 30.11.2021, що підтверджується Списком згрупованих поштових відправлень №29.11.2021 за 29.11.2021, відстеженням відправлення за трек-номером 733).

Водночас, на виконання умов Договору позивачем складено та надіслано на адресу відповідача рахунок на оплату №34810 від 10.12.2021 за листопад 2021 року, у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання відповідачем 45288,37 м.куб. природного газу в листопаді 2021 року на суму 760 844,62 грн, рахунок на оплату №2318 за грудень 2021 року, у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання відповідачем 8535,15 м.куб. природного газу в грудні 2021 на суму 385 372,69 грн.

Надіслання відповідачу означених рахунків за листопад-грудень 2021 року підтверджується долученими до позовної заяви списками згрупованих поштових відправлень №17.01.2022, №21.01.2022 та не заперечено відповідачем у встановленому порядку.

Отримання відповідачем означених рахунків за листопад-грудень 2021 року підтверджується долученими до позовної заяви роздруківками з трекінгу поштових відправлень за номерами відстеження 910 (рахунок за листопад 2021 року надіслано позивачем 18.01.2022 та отримано відповідачем 03.02.2022), 043 (рахунок за грудень 2021 року надіслано позивачем 21.01.2022 та отримано відповідачем 03.02.2022).

Зазначені в рахунках на оплату №34810, №2318 обсяги переданого позивачем як постачальником «останньої надії» та прийнятого відповідачем природного газу підтверджуються також листом оператора ГТС від 14.06.2022 №ТОВВИХ-22-6251 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000041HOK00W (відповідача у справі).

За таких обставин, як стверджує позивач, ним було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання постачальника «останньої надії» відповідно до Договору та у період з 05.11.2021 по 04.12.2021 поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 53 823,52 м.куб. на загальну суму 1 146 217,31 грн, тоді як відповідач свої зобов`язання за Договором в частині оплати за отриманий природний газ у встановлений строк належним чином не виконав, здійснивши оплату вартості отриманого від позивача природного газу в сумі 1 146 217,31 грн лише 12.09.2022 року.

У зв`язку з викладеним, позивачем нараховано відповідачу 149 043,61 грн пені, 22 947,34 грн 3 % річних та 217 979,13 грн інфляційних втрат, стягнення яких є предметом судового розгляду в даній справі.

З долучених відповідачем до відзиву на позов документів вбачається також, що 04.02.2022 Свалявською міською радою Закарпатської області отримано від позивача вимогу від 28.01.2022 про сплату заборгованості за природний газ в сумі 1 146 217,31 грн та, в подальшому, з лютого по серпень 2022 року між сторонами відбувалися переговори щодо укладення в письмовій формі Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Так, відповідно до протоколів переговорів №09/02 від 09.02.2022, 02.06.2022, №09/08 від 09.08.2022 сторонами тричі приймалося рішення про підписання Договору постачання природного газу з визначеними в означених протоколах умовами, проте сам Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» між сторонами підписано 22.08.2022 (копія Договору №80 від 22.08.2022 долучена відповідачем до відзиву на позов).

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України "Про ринок природного газу" (тут і надалі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Закон України "Про ринок природного газу" визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (ст. 1).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 за 30.09.2015 врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Згідно з абз. 3 п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Особливості здійснення постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI Правил.

Так, відповідно до п. 1, 2, 4 Розділу VI Правил Постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Постачальник «останньої надії» зобов`язаний на головній сторінці свого сайту розмістити діючу редакцію договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», яка має відповідати типовому договору, роз`яснення щодо його укладання, а також ціну природного газу для споживачів, визначену згідно з вимогами цього розділу.

Постачальник «останньої надії» зобов`язаний постачати природний газ споживачам за ціною, за якою він зобов`язався постачати природний газ споживачам відповідно до умов конкурсу на обрання постачальника «останньої надії».

Ціна на природний газ публікується на веб-сайті постачальника «останньої надії».

Розрахунок за поставлений постачальником «останньої надії» природний газ здійснюється споживачем в установлений договором термін (п. 8 Розділу VI Правил).

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", Розділу VI Правил постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання природного газу та відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу, а факт приєднання Споживача до публічного договору постачання природного газу від постачальника "останньої надії" відбувається внаслідок фактичного постачання природного газу такому споживачу без укладеного договору з іншим постачальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина п`ята статті 633 ЦК України).

За визначенням наведеним у частині першій статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З урахуванням наведеного, суд висновує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, як Постачальником та Свалявською міською радою Закарпатської області, як Споживачем 05.11.2022 було укладено Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", розробленого з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.

Відповідно до п. 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493, у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Факт включення 05.11.2022 відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав, підтверджується наданим позивачем листом оператора ГТС від 14.06.2022 №ТОВВИХ-22-6251 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000041HOK00W; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS000041HOK00W (надано у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

У зв`язку з наведеним, не заслуговують на увагу аргументи відповідача щодо укладення між сторонами Договору лише 22 серпня 2022 року, позаяк наведеним вище нормами спеціального законодавства, яким врегульовано правовідносини щодо купівлі природного газу, факт укладення договору постачальником «останньої надії» пов`язується з моментом постачання природного газу споживачу у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", Розділі VI Правил, що з урахуванням обставин даної справи мало місце 05.11.2021 та положення Закону України «Про публічні закупівлі» не в повній мірі застосовні до спірних правовідносин.

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про публічні закупівлі» цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» придбання замовником товарів, робіт і послуг, вартість яких дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена у пунктах 1 та 2 частини першої цієї статті, здійснюється без застосування порядку проведення спрощених закупівель, встановленого цим Законом, у разі, зокрема, укладення договору про закупівлю з постачальником "останньої надії" на постачання електричної енергії або природного газу.

Водночас, з урахуванням специфіки укладення Договорів постачання природного газу постачальником «останньої надії» такі укладаються у встановлених Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами випадках з постачальником, що визначається на три роки Кабінетом Міністрів України на строк, що не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії".

З огляду на наведене, застосування визначених Законом України «Про публічні закупівлі» процедур закупівель до укладення договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» суперечить меті вказаного Закону, позаяк у спірних правовідносинах відсутнє конкурентне середовище, як постачальник, так і Типовий договір постачання визначений нормативно, що позбавляє будь-якого змісту застосування різних процедур закупівлі у спірних правовідносинах.

Укладення відповідного договору з постачальником «останньої надії» без застосування порядку проведення спрощених закупівель визначено й в ч. 7 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі».

Водночас, встановлений в даній частині статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» максимум вартості товарів, робіт і послуг (200 тисяч гривень та 1 мільйон гривень до замовників, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 2 цього Закону та визначених пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону відповідно) неможливо застосувати до визначення ціни Договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії», позаяк на час укладення такого Договору сторони відповідно до змісту цитованих вище вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та Правил постачання природного газу не можуть достеменно знати період постачання природного газу Споживачу Постачальником «останньої надії» та обсяг і загальну вартість такого газу до моменту укладення Споживачем договору з іншим Постачальником або настання підстав для припинення постачання природного газу постачальником «останньої надії».

З урахуванням викладеного, долучені відповідачем до відзиву на позов протоколи переговорів №09/02 від 09.02.2022, 02.06.2022, №09/08 від 09.08.2022, Договір від 22.08.2022 судом розцінюються як намір сторін письмово погодити факт виникнення між ними зобов`язальних правовідносин за договором, який вже був укладений раніше (05.11.2021) у зв`язку з початком фактичного постачання природного газу позивачем відповідачу.

Як стверджує позивач, ним проведено нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС, а вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021.

Цією ж постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних установ, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до наданого суду архіву цін природного газу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період з 01.10.2021 по 23.05.2022 та інформації, оприлюдненої ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на офіційному вебсайті (https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price), підтверджується застосована позивачем відповідно до п. 4.1. Договору в період з 01.12.2021 по 04.12.2021 року ціна 1 м.куб. природного газу за кожну добу окремо, яка зазначена в рахунках на оплату №34810, №2318 та розрахована за формулою відповідно до п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії".

Матеріалами справи підтверджується, що нарахування позивачем заборгованості за спожитий відповідачем природний газ відбувалося на підставі остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000041HOK00W (лист оператора ГТС від 14.06.2022 №ТОВВИХ-22-6251), інформації щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10); відомостей з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS000041HOK00W та на підставі нормативно визначеної вартості природного газу згідно з наведеними вище нормами, відповідно до яких обсяг споживання відповідачем природного газу в листопаді 2021 року (з 05.11.2021 по 30.11.2021 включно) склав 45288,37 м.куб. вартістю 760 844,62 грн, в грудні 2021 (з 01.12.2021 по 04.12.2021 включно) 8535,15 м.куб. вартістю 385 372,69 грн, на загальну суму 1 146 217,31 грн.

В даному контексті також слід зазначити, що як загальний обсяг переданого позивачем відповідачу в період з 05.11.2021 по 04.12.2021 включно природного газу, так і його ціна та загальна вартість Договору не ставиться під сумнів відповідачем та є відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України такою, що не підлягає доведенню.

Отже, суд доходить висновку, що факт поставки позивачем природного газу відповідачу у спірні періоди підтверджено документально, а останнім не спростовано належними доказами.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" Споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Згідно з підп. 1 п. 5.1. та підп. 1 п. 5.2. Договору, Споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому Договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору та означеному кореспондує встановлений в підп. 1 п. 6.2. Договору обов`язок Постачальника забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим Договором та визначене в підп. 1 п. 6.1. Договору право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем визнається направлення позивачем на адресу відповідача та отримання останнім рахунків на оплату №34810 від 10.12.2021 за листопад 2021 року, №2318 за грудень 2021 року, а відтак, враховуючи наведені вище нормативні приписи, положення п.п. 4.3., 4.4. Договору строк оплати для відповідача природного газу за період листопад-грудень 2021 року є таким, що настав 01.01.2022 та 01.02.2022 відповідно.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, здійснивши оплату варості отриманого ним від постачальника «останньої надії» природного газу на суму 1 146 217,31 грн лише 12.09.2022, що вбачається з поданого позивачем розрахунку та визнається сторонами у справі.

За таких обставин, у зв`язку з порушенням відповідачем строку виконання зобов`язання з оплати вартості природного газу правомірним є нарахування йому визначеної умовами Договору неустойки та покладення відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо пені.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України (надалі також - ГК України), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до пункту 4.5. укладеного сторонами Договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» згідно з якими платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку та здійснивши оцінку доказів, на яких він ґрунтується, суд вважає правильними розрахунки позивача про нараховану відповідачу пеню за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 по заборгованості листопада 2021 року та за період з 01.02.2022 по 31.07.2022 по заборгованості грудня 2022 року за кожен день прострочення в загальній сумі 149 043,61 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення нарахованої відповідачу пені суд, з огляду на зазначене Свалявською міською радою Закарпатської області у відзиві на позов клопотання про її зменшення, враховує положення ст. 233 ГК України, за якими у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом зазначених норм, які суд вважає за можливе застосувати під час розгляду питання щодо можливості зменшення нарахованих відповідачу штрафу та пені, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, які регулюють можливість зменшення судом нарахованих штрафних санкцій, а саме: статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти (постачальник та споживач природного газу) та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

До прикладу, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Як встановлено судом, основна заборгованість за Договором в розмірі 1 146 217,31 грн хоч і з порушенням строків, але сплачена відповідачем 12.09.2022, що свідчить про фактичне виконання зобов`язання між сторонами в частині оплати вартості спожитого природного газу, а компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за Договором позивачем забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з Свалявської міської ради 22 947,34 грн -3% річних та 217 979,13 грн інфляційних втрат, які підлягають до задоволення судом.

Водночас, позивачем не доводиться наявність в нього будь-яких матеріальних збитків, пов`язаних з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні 06.02.2023.

Більше того, з огляду на статус відповідача як органу місцевого самоврядування видатки якого відповідно до ч. 5 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування» здійснюються відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України, з урахуванням проведених між сторонами переговорних процедур закупівлі в лютому, червні та серпні 2022 року (протоколи переговорів №09/02 від 09.02.2022, 02.06.2022, №09/08 від 09.08.2022) щодо укладення Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» в письмовій формі з метою можливості реєстрації відповідачем бюджетного зобов`язання для належного виконання зобов`язання в частині оплати позивачу вартості природного газу, що є необхідним в силу приписів ст. 48 Бюджетного кодексу України, Порядку реєстрації та обліку бюджетних коштів (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309), позивач був не позбавлений можливості врегулювати дане питання з відповідачем та підписати відповідний Договір ще в лютому 2022 року за результатами проведених переговорів 09.02.2022 відповідно до повідомлення Свалявської міської ради про намір укласти договір про закупівлю, що дало б змогу відповідачу своєчасно відповідно бюджетного законодавства зареєструвати в органах Казначейства таке бюджетне зобов`язання та здійснити його сплату.

Наведене відповідало б принципам розумності та справедливості з огляду на очевидне бажання кредитора в зобов`язанні (позивача) отримати своєчасне виконання зобов`язання боржником (відповідачем)..

З врахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України завдання йому збитків діями відповідача, а дії останнього можуть свідчити про наміри належного виконання зобов`язання з оплати вартості природного газу, які однак, враховуючи несвоєчасну реєстрацію органом місцевого самоврядування відповідного бюджетного зобов`язання перед позивачем та невірне розуміння Свалявською міською радою Закарпатської області норм чинного законодавства щодо дати укладення Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», так і не призвели до належного виконання відповідачем власних зобов`язань за Договором.

З огляду на наведене, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір пені до 10% від нарахованої суми - 14 904,36 грн та стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені позивачу слід відмовити.

Щодо 3% річних та інфляційних нарахувань.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Згідно поданого Товариством розрахунку, за неналежне виконання Договору відповідачу:

- по заборгованості листопада 2021 року нараховано 3% річних за період з 01.01.2022 по 11.09.2022 в сумі 15 883,93 грн та втрати від інфляції за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 в розмірі 148 615,83 грн;

- по заборгованості грудня 2022 року нараховано 3% річних за період з 01.02.2022 по 11.09.2022 в сумі 7063,41 грн та втрати від інфляції за період з 01.02.2022 по 31.08.2022 в розмірі 69 363,30 грн.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за означені періоди, суд встановив, що такі позивачем розраховано вірно, тому вимоги про стягнення з Свалявської міської ради Закарпатської області 22 947,34 грн 3% річних та 217 979,13 грн інфляційних втрат підлягають до задоволення судом.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення нарахованих йому відсотків річних, керуючись вищенаведеними критеріями щодо зменшення пені, суд виходить із того, що одним з завдань передбачених ст. 625 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань. При цьому надмірне зменшення розміру відсотків річних (в контексті обставин даної справи нижче встановленого законом розміру) фактично нівелює мету існування даної санкції як виду відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Враховуючи вказане вище, суд зазначає, що стягуваний з відповідача розмір 3 % річних у сумі 22 947,34 грн не є занадто великим порівняно до розміру основного зобов`язання (1 146 217,31 грн), яке тривалий час не виконувалося відповідачем, та/або несправедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання є більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи інтереси обох сторін в справі, не вбачає підстав для зменшення нарахованих відповідачу 3% річних.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що спір в справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України покладаються судом на відповідача у справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Свалявської міської ради Закарпатської області 89300, м. Свалява Закарпатської області, пл. Головна, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 14 904,36 грн (чотирнадцять тисяч дев`ятсот чотири гривні 36 копійок) пені, 22 947,34 грн (двадцять дві тисячі дев`ятсот сорок сім гривень 34 копійки) 3% річних, 217 979,13 грн (двісті сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 13 копійок) втрат від інфляції та 5849,55 грн (п`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять гривень 55 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 07 лютого 2023 року.

Суддя Лучко Р.М.