ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа№ 910/3232/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 07.02.2022 у справі №910/3232/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022, повний текст якого складений 27.10.2022

у справі № 910/3232/22 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

2. Міністерство енергетики України

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (вказана заява судом першої інстанції прийнята до розгляду - примітка суду), заявлено про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в реєстрі споживачів постачальника на платформі оператора газотранспортної системи у квітні 2022 в обсягах, вказаних у прохальній частині позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022 та покладених на нього затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222 Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі Положення) спеціальних обов`язків, не включив позивача (Запорізьку ТЕС - примітка суду) до Реєстру споживачів постачальника у спірний період.

Відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій щодо припинення надання номінацій на платформі оператора ГТС та припинення постачання природного газу позивачу за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022 тим, що:

- Положення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 298 від 16.03.2022) визначає, що відповідач здійснює постачання природного газу підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1 за повідомленням Міненерго за поданням НЕК «Укренерго»;

- листом №01/14607 від 13.04.2022 HEK «Укренерго» надало актуалізований перелік підприємств, необхідних для забезпечення безпеки постачання електричної та теплової енергії та повідомило, що НЕК «Укренрго» підтверджує необхідність забезпечення сталої роботи наступних TEC та ТЕЦ для підтримання операційної безпеки OEC України: Київська ТЕЦ-5, Київська ТЕЦ-6, Дарницька ТЕЦ, Харківська ТЕЦ-5, Шосткинська ТЕЦ, Чернігівська ТЕЦ та Слов`янська ТЕС. Запорізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у вказаному переліку теплоелектростанції та теплоелектроцентралі відсутня;

- одночасно, НЕК «Укренерго» інформувало Міненергетики, що відсутність генерації на Запорізькій TEC суттєво не впливає на режим роботи OEC України. Тому НЕК «Укренерго» не підтверджує необхідність роботи Запорізької ТЕС в генераторному режимі для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222 (зі змінами від 16.03.2022 №298);

- листом №26/1.2-4.4-4963 від 13.04.2022 Міненерго звернулось до НАК «Нафтогаз України» з проханням виключити з переліку підприємств, яким здійснюється постачання природного газу відповідно до Положення, в тому числі, Запорізьку ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго»;

- відповідачем направлено лист на Міненерго (від 14.04.2022 №125/6/1-1256) щодо надання вичерпного переліку підприємств (теплоелектростанцій), яким необхідно забезпечити постачання природного газу на умовах Положення на який надано відповідь №26/1.2-4.4-5339 від 21.04.2022, в якій Міненерго визначило вичерпний перелік теплоелектростанцій та теплоелектроцентралей, яким має здійснювати постачання природного газу на умовах Положення та у якому Запорізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» була відсутня. При цьому, Міненерго зазначило, що зазначений перелік відповідає наказу Міненерго №128 від 18.03.2022 та актуалізованим пропозиціям НЕК «Укренерго», надісланих листами №01/11499 від 19.03.2022, , №01/14607 від 13.04.2022та №01/15351 від 20.04.2022.

Також відповідач зазначив про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, а також зауважив на тому, що чинне законодавство України не передбачає можливості (ані правової, ані технічної) здійснювати реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника за газовий період, що вже минув і щодо якого здійснено алокацію цілодобових подач та відборів природного газу, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/3232/22 позовні вимоги задоволені повністю, відповідача зобов`язано здійснити реєстрацію позивача в реєстрі споживачів постачальника на платформі Оператора Газотранспортної системи у квітні 2022 року в наступних обсягах природного газу:

Газова доба (D) Періоду Обсяг, тис.м.куб.

20 1 410,000

21 1 410,000

22 1 410,000

23 1 410,000

24 1 410,000

25 1 410,000

26 1 410,000

27 1 410,000

28 1 410,000

29 1 410,000

30 1 410,000

Всього: 15 420,00

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що положеннями Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, а відтак, саме договір є єдиною та безумовною підставою для постачання природного газу споживачам, а дії відповідача є порушенням умов, укладеного з позивачем договору постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022, положення якого (договору) станом на дату його укладення відповідали нормам чинного законодавства, в тому числі чинному на той час Положенню в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 222 від 06.03.2022.

Суд першої інстанції не погодився з твердженням відповідача про те, що внесенням постановою Кабінету Міністрів України № 298 від 16.03.2022 змін до Положення відмінено спеціальні обов`язки ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» щодо постачання природного газу Запорізькій ТЕС та, з вказаного приводу, зазначив, що хоча Положенням в редакції постанови КМУ № 222 від 06.03.2022 на відповідача було покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1, у якому є Запорізька ТЕС, саме на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення, проте вказана редакція Положення не містить умов, які б передбачали право відповідача припинити постачання природного газу для ТЕС, зазначеним у додатку 1, в тому числі Запорізької ТЕС, за раніше укладеними договорами.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/3232/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норма матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту та не враховано, що у цій справі позивач намагається встановити лише факти неправомірних дій учасників правовідносин.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022, справу №910/3232/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3232/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/3232/22.

21.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вказаної справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3882/22 від 22.12.2022 був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Так, згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022, справу №910/3232/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/3232/22, розгляд апеляційної скарги призначено на 07.02.2023 о 09:45 год.

11.01.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

- внесенням змін до Положення фактично було врегульовано те, що з дати внесення таких змін постачання відповідачем природного газу новим споживачам здійснюється з врахуванням таких змін, проте такі зміни не торкнулись вже укладених відповідачем з споживачами договорів постачання;

- відсутність в нормативно-правових актах, що регулюють спірні правовідносини положень, що стосуються реєстрації споживачів ні інформаційній платформі в минулих періодах, так само як відсутність технічного механізму, не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у захисті порушеного права та зобов`язанні відповідача поновити його шляхом виконання передбаченого договором обв`язку,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить поновити строк для подання відзиву.

Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України встановлено, що:

- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/3232/22, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що вказану ухвалу ним було отримано 28.12.2022.

Враховуючи те, що відзив на апеляційну скаргу позивачем було подано до суду 11.01.2023, строк на подання відзиву ним пропущений не був.

За таких обставин клопотання позивача про поновлення строку на подання відзиву колегією суддів не розглядається.

03.02.2023 до суду від третьої особи надійшла заява, в якій третя особа просить провести розгляд справи призначений на 07.02.2023 о 09:45 год. та подальший розгляд справи у судових засіданнях за відсутності представника третьої особи.

Станом на 07.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Треті особи представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третіх осіб за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Акціонерне товариство «ДТЕК Днапроенерго», до складу якого входить, зокрема, Відокремлений підрозділ «Запорізька теплова електростанція», розташована в м. Енергодар Запорізької області (далі Запорізька ТЕС), є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.05.2019 № 871 та виробником теплової енергії на підставі ліцензії, виданої згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.01.2015 № 3.

Основним проектним паливом Запорізької ТЕС є вугілля, альтернативним - природний газ.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, а указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», такий строк неодноразово продовжувався.

У позові позивач зазначає про те, що в результаті бойових дій наприкінці лютого 2022 року на території Запорізької області було пошкоджено залізничні колії в районі м. Василівка, якими для потреб Запорізької ТЕС залізничним транспортом на постійній основі постачалось вугілля, з огляду на що позивач втратив можливість поставляти основне паливо для виробничих потреб Запорізької ТЕС.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222 затверджено Положення, яким визначено обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Пунктом 4 Положення покладено спеціальні обов`язки, зокрема, на відповідача - щодо постачання природного газу підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1, на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення.

За змістом п. 5 Положення відповідач постачає природний газ підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1, з дати укладення договору і до 30 квітня 2022 р. (включно) за ціною 7080 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів газу, а також теплоелектроцентралям за переліком, який затверджується Міненерго.

Додатком № 1 до Положення затверджено Перелік підприємств, що генерують теплову та/або електричну енергію для забезпечення безперебійного функціонування об`єднаної енергетичної системи України, до якого, в тому числі, включено Запорізьку ТЕС.

З огляду на вказані обставини, 10.03.2022 позивач (Споживач) та відповідач (Постачальник) уклали договір на постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що Постачальник зобов`язується поставити природний газ (надалі також газ) Споживачу, а Споживач - прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до п. 1.7 Договору плановий обсяг розподілу потужностей та обсяг (об`єм) споживання газу споживачем (надалі Плановий обсяг постачання/споживання газу), визначається в п. 2.1 цього Договору на кожен Період постачання.

У п. 2.1 Договору сторони визначили обсяги замовленої потужності та плановий обсяг газу, що постачається на умовах Договору

Згідно п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу природний газ у загальному потоці газу. Передача природного газу від Постачальника до Споживача оформлюється Комерційним актом приймання-передачі природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС, Кодексу ГРМ та цього Договору.

Обсяг замовленої потужності та обсяг (об`єм) постачання газу на Газову добу (D) визначається на підставі Заявок Споживача в межах Планового обсягу постачання/споживання газу, визначеного в п. 2.1. Договору.

Заявки подаються споживачем на відповідну Газову добу (D) в розрізі кожної точки входу/виходу на електронну пошту Постачальника, визначену у розділі 9 Договору. Форма такої заявки на замовлення потужності та постачання газу встановлена Додатком №1 до Договору (надалі - Заявка) або електронним повідомлення на електронну пошту Постачальника з наступних електронних адрес: , , , , , , .

У п. 2.4. Договору зазначено, що згідно з п.2.1 Договору на відповідний період постачання:

2.5.1. Постачальник, за умови дотримання Споживачем умов договору, забезпечує реєстрацію Споживача в реєстрі споживачів Постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС на відповідний період постачання.

2.5.2. Споживач самостійно визначає обсяги замовленої потужності та обсяг (об`єм) постачання газу на Газову добу (D) і несе відповідальність за правильність їх визначення. Актуальність планових добових обсягів постачання газу підтверджується Споживачем щоденно у порядку, передбаченому цим Договором.

2.5.3. Споживач зобов`язується щоденно до 12:00 Газової доби (D-1) направляти Постачальнику Заявку на електронну пошту, визначену в розділі 9 цього Договору. На Підставі отриманої Заявки Постачальник не пізніше ніж до 15:00 Газової доби (D-1) подає Оператору ГТС номінацію з обсягами замовленої потужності, обсяг якої відповідає обсягам газу, які будуть подані Постачальником до газотранспортної системи для потреб Споживача протягом відповідної Газової доби (D) Періоду постачання. Відповідна підтверджена Оператором ГТС номінація, є підтвердженням розподілу потужності для споживача. У разі необхідності коригування обсягів, підтверджених Оператором ГТС, природного газу у Газовій добі (D), Споживач має право надіслати скориговану Заявку про збільшення або зменшення підтвердженого Оператором ГТС обсягу газу на Газову добу не пізніше ніж до 02-00 Газової доби (D). У випадку відсутності Заявки від Споживача на відповідну Газову добу (D) обсяг газу відповідатиме обсягу, який встановлений п.2.1 Договору.

2.5.4. На підставі отриманої Заявки Постачальник для забезпечення постачання газу Споживачу, замовляє потужність віртуальної точки входу/виходу газотранспортної системи відповідно до вимог Кодексу ГТС. Величина використаного обсягу потужності точок виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів Споживача газу у відповідних точках виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несе Споживач відповідно до умов Договору.

2.5.5. Доступ до потужностей точок входу/виходу на добу наперед надається на підставі номінації, підтвердженої Оператором ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС.

2.5.6. Обсяг Заявки на зміну підтвердженої оператором ГТС номінації (надалі - Реномінація) не може перевищувати обсяг потужності, яка розподілена Постачальнику (надалі - Розподілена потужність) у відповідній точці входу або виходу відповідної Газової доби (D). У разі, якщо після Реномінації, плановий та фактичний обсяг газу менше від обсягу розподіленої потужності, вартість сплаченої різниці за розподіл потужності Споживачу не повертається.

2.5.8. На підставі отриманих даних Інформаційної платформи Оператора ГТС Постачальник протягом 3-х (трьох) Робочих днів готує та надає Споживачу два примірники Комерційного акту за відповідний період постачання, підписані уповноваженим представником Постачальника, та рахунок на оплату/доплату за спожитий газ та, у випадку необхідності, рахунок на оплату добового небалансу та/або на сплату тарифу на послуги транспортування, що може включати в себе суму додаткової плати, яка виникла в результаті від`ємного значення між обсягом, який був зазначений в Заявці Споживача, та фактично відібраний обсягом природного газу Споживачем за Газову добу (D), зазначеного в інформаційній платформі Оператора ГТС за відповідну Газову добу (D).

2.5.9. Споживач протягом 2-х (двох) Робочих днів з дати одержання Комерційного акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу Комерційного акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання та оплати виставлених Постачальником рахунків.

2.5.10. У випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу Комерційного акту та/або ненадання письмової обґрунтованої відмови проти підписання Комерційного акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за Періодом постачання, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим, узгодженим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а остаточна Договірна Вартість поставленого протягом відповідного періоду постачання газу розраховується відповідно до умов Договору.

2.5.11. Звірка фактичного об`єму спожитого газу за договором на певну дату чи протягом відповідного періоду постачання, проводиться Сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений Споживачу об`єм газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС, на підставі яких оформлюються Комерційні акти.

Згідно п. 3.1.2. Договору Постачальник має право ініціювати припинення (обмеження) постачання газу Споживачу у порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, зокрема, але не виключно, у разі:

- проведення Споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за Договором;

- перевитрати добового та/або місячного підтвердженого обсягу газу без узгодження з Постачальником;

- розірвання або припинення Договору;

- відмови Споживача від підписання Комерційного акту за відповідний період постачання без відповідного письмового обґрунтування;

- настання заходів, передбачених Правилами про безпеку постачання природного газу, що діють відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про ринок природного газу» та поширюються на споживачів, що не є захищеними відповідно до зазначених Правил;

- настання заходів, передбачених Національним планом дій, що розроблений на виконання статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»;

- відмови Споживача від підписання Додаткової угоди щодо зміни ціни газу у випадках, передбачених цим Договором.

У п. 3.2.3 Договору зазначено, що Постачальник зобов`язується забезпечити подання всіх необхідних документів для підтвердження Оператором ГТС необхідного Споживачу обсягу газу за умови, що Споживач виконав власні обов`язки перед Постачальником для замовлення необхідного Споживачу обсягу газу та потужностей.

Відповідно до п. 3.3.1 Договору Споживач має право на отримання природного газу в обсягах та на умовах, визначених п. 2.1. Договору.

Пунктом 8.3 Договору встановлено, що усі повідомлення, зміни і доповнення до Договору повинні бути викладені в письмовій формі, підписані повноважними представниками Сторін, скріплені печатками Сторін (за їх наявності) та оформлені додатковими угодами (крім визначених п.8.3. Договору), які є невід`ємною частиною цього Договору.

Даний Договір набирає чинності з 10 березня 2022 року і діє в частині поставки газу до 30.04.2022, а в частині розрахунків за газ - до повного їх виконання. Продовження Договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору (п. 8.1. Договору).

Сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору позивач у погоджений сторонами спосіб подавав відповідачу заявки на постачання природного газу обсягом 1400,000 тис.м.куб. на період з 20.04.2022 по 30.04.2022 включно.

Позивач звернувся до відповідача з листом №01/122 від 14.04.2022 щодо забезпечення газопостачання в якому, з посиланням на те, що йому стало відомо про те, що Міністерством енергетики України на підставі пропозицій ПрАТ «Укренерго» до відповідача скеровано звернення про виключення з визначеного Додатком № 1 до Положення Переліку підприємств, що генерують теплову та/або електричну енергію для забезпечення безперебійного функціонування об`єднаної енергетичної системи України Запорізької ТЕС та фактичного припинення постачання газу, просив відповідача утриматися від здійснення будь-яких дій спрямованих на припинення постачання газу на Запорізьку ТЕС.

Відповідач листом №125/6-1263 від 15.04.2022 повідомив позивача та його відокремлений підрозділ про зупинення надання номінацій в рамках Положення та припинення газопостачання з 19.04.2022.

Листом № 01/125 від 16.04.2022 позивач повторно просив відповідача утриматися від здійснення будь-яких дій спрямованих на припинення постачання газу на Запорізьку ТЕС, акцентував увагу на необхідності виконання Договору та просив надати позивачу копії листів Міністерства енергетики України № 26/1.2-4.4- 4963 від 13.04.2022 та ПрАТ «НЕК «Укренерго» № 01/14607 від 13.04.2022.

Листом № ТОВВИХ-22-3911від 16.04.2022 (повідомлення-вимога про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу) ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» повідомив позивача про необхідність самостійного припинення споживання природного газу, оскільки АТ «ДТЕК Дніпроенерго» відсутнє в реєстрі споживачів постачальника, а також зазначив про те, що у випадку відмови здійснити самостійне припинення споживання природного газу, спожитий позивачем газ після 7-00 20.04.2022 до повного припинення газоспоживання буде вважатися несанкціонованим відбором природного газу з газотранспортної системи ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», що є правопорушенням на ринку природного газу та наслідком чого буде застосування до позивача відповідних санкцій.

Листом № 01/126 від 18.04.2022 позивач повідомив ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про те, що він вважає правомірним та санкціонованим споживання природного газу на весь час дії Договору, а дії відповідача щодо виключення Запорізької ТЕС з Реєстру споживачів - протиправними.

ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» припинило постачання природного газу позивача, що сторонами не заперечується та підтверджується Актом про припинення транспортування №1 від 20.04.2022.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію позивача в реєстрі споживачів постачальника на платформі оператора газотранспортної системи у квітні 2022 в обсягах, вказаних у прохальній частині позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог, а саме газові доби 20-30 в обсягах природного газу 1 400,000 тис.м.куб.

Відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій щодо припинення надання номінацій на платформі оператора ГТС та припинення постачання природного газу позивачу за договором тим, що:

- Положення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 298 від 16.03.2022) визначає, що відповідач здійснює постачання природного газу підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1 за повідомленням Міненерго за поданням НЕК «Укренерго»;

- листом №01/14607 від 13.04.2022 HEK «Укренерго» надало актуалізований перелік підприємств, необхідних для забезпечення безпеки постачання електричної та теплової енергії, та повідомило, що НЕК «Укренрго» підтверджує необхідність забезпечення сталої роботи наступних TEC та ТЕЦ для підтримання операційної безпеки OEC України: Київська ТЕЦ-5, Київська ТЕЦ-6, Дарницька ТЕЦ, Харківська ТЕЦ-5, Шосткинська ТЕЦ, Чернігівська ТЕЦ та Слов`янська ТЕС. Запорізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у вказаному переліку теплоелектростанції та теплоелектроцентралі відсутня;

- одночасно, НЕК «Укренерго» інформувало Міненергетики, що відсутність генерації на Запорізькій TEC суттєво не впливає на режим роботи OEC України. Тому НЕК «Укренерго» не підтверджує необхідність роботи Запорізької ТЕС в генераторному режимі для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222 (зі змінами від 16.03.2022 №298);

- листом №26/1.2-4.4-4963 від 13.04.2022 Міненерго звернулось до НАК «Нафтогаз України» з проханням виключити з переліку підприємств, яким здійснюється постачання природного газу відповідно до Положення, в тому числі, Запорізьку ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго»;

- відповідачем направлено лист на Міненерго (від 14.04.2022 №125/6/1-1256) щодо надання вичерпного переліку підприємств (теплоелектростанцій), яким необхідно забезпечити постачання природного газу на умовах Положення на який надано відповідь №26/1.2-4.4-5339 від 21.04.2022, в якій Міненерго визначило вичерпний перелік теплоелектростанцій та теплоелектроцентралей, яким має здійснювати постачання природного газу на умовах Положення та у якому Запорізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» була відсутня. При цьому, Міненерго зазначило, що зазначений перелік відповідає наказу Міненерго №128 від 18.03.2022 та актуалізованим пропозиціям НЕК «Укренерго», надісланих листами №01/11499 від 19.03.2022, , №01/14607 від 13.04.2022та №01/15351 від 20.04.2022.

Також відповідач зазначив про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, а також зауважено на тому, що чинне законодавство України не передбачає можливості (ані правової, ані технічної) здійснювати реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника за газовий період, що вже минув, і щодо якого здійснено алокацію цілодобових подач та відборів природного газу, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 20 ГК України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).

Частиною 1 ст. 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19, пункт 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20, пункт 14) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 42).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20)).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним».

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В свою чергу, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є ефективним та спрямований на реальне відновлення порушеного права позивача на отримання природного газу за умовами, погодженими сторонами у Договорі, оскільки, у випадку задоволення позовних вимог у цій справі відновить становище позивача, яке існувало до порушення його прав з боку відповідача, а реєстрація позивача в реєстрі споживачів постачальника на платформі оператора газотранспортної системи у квітні 2022 в обсягах, вказаних у прохальній частині позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог, а саме газові доби 20-30 в обсягах природного газу 1 400,000 тис.м.куб., свідчитиме про те, що позивач є санкціонованим споживачем природного газу в межах передбачених Договорами у цей період.

Подібні за змістом висновки викладені в ухвалі Верховного суду від 10.08.2021 якою закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 у справі № 910/1403/20 предметом розгляду у якій, серед іншого, були вимоги про зобов`язання здійснити реєстрацію у реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року.

Щодо позовних вимог по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу»).

Згідно зі ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу»:

- з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів (ч. 1);

- обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу (ч. 2);

- до загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать: 1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу; 2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів; 3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів; 4) захист здоров`я, життя та власності населення (ч. 3);

- рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати:

1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу;

2) обсяг спеціальних обов`язків;

3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки;

4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків;

5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки;

6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків;

7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті (ч. 4);

- рішення Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади застосовуються в частині, що не суперечить рішенню Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу (ч. 6).

Як встановлено вище, Положенням на відповідача покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу з дати укладення договору і до 30 квітня 2022 року (включно) за ціною 7080 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів газу підприємствам згідно з переліком, до якого, в тому числі, включено Запорізьку ТЕС.

Пунктом 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827 (далі - Правила постачання природного газу в редакції, станом на дату укладення Договорупостачання) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до п. 5 Правил постачання природного газу постачальник із спеціальними обов`язками - це суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України «про ринок природного газу» Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу; Реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Отже, Положенням на відповідача було покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу, в тому числі, Запорізькій ТЕС, а відповідач не мав права відмовити сказаному споживачу в укладенні з ним договору постачання природного газу на визначених у Положенні умовах.

Тобто, саме з огляду на прийняття Положення позивачем та відповідачем було укладеного Договір за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання постачати природній газ позивачу.

Водночас згідно з п. 5 Положення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 298 від 16.03.2022):

- ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» постачає природний газ підприємствам згiдно з переліком, зазначеним у додатку 1, 3 дати укладення договору і до 30 квітня 2022 (включно) за ціною 7080 грн. з урахуванням ПДВ за 1 000 куб метрів, а також теплоелектроцентралям за переліком, який затверджується Міненерго;

- для теплоелектростанцій та теплоелектроцентралей, що використовують вугілля як основний вид палива, постачання природного газу на умовах, визначених цим пунктом, здійснюється лише в разі відсутності внаслідок воєнних дій можливості щодо постачання вугільної продукції в обсягах, необхідних для забезпечення безпеки постачання електричної та/або теплової енергії;

- Міненерго за поданням НЕК «Укренерго» повідомляє ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» про необхідність початку постачання природного газу для кожного такого підприємства на умовах, визначених цим пунктом.

З огляду на внесені у Положення постановою Кабінету Міністрів України № 298 від 16.03.2022 зміни, відповідач вважає, що Положення визначає суб`єкта за повідомленням якого ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» здійснює постачання природного газу для кожної визначеної у ньому теплоелектростанції та теплоелектроцентралі, а також визначає критерії, яким має відповідати таке підприємство для отримання природного газу на умовах, встановлених цим Положенням (при цьому вказане стосується як постачання для нових споживачів, так і для тих, з якими відповідач вже уклав відповідні договори постачання - примітка суду).

Листом №01/14607 від 13.04.2022 HEK «Укренерго» надало актуалізований перелік підприємств, необхідних для забезпечення безпеки постачання електричної та теплової енергії, та повідомило, що НЕК «Укренрго» підтверджує необхідність забезпечення сталої роботи наступних TEC та ТЕЦ для підтримання операційної безпеки OEC України: Київська ТЕЦ-5, Київська ТЕЦ-6, Дарницька ТЕЦ, Харківська ТЕЦ-5, Шосткинська ТЕЦ, Чернігівська ТЕЦ та Слов`янська ТЕС. Запорізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у вказаному переліку теплоелектростанції та теплоелектроцентралі відсутня;

Одночасно, НЕК «Укренерго» інформувало Міненергетики, що відсутність генерації на Запорізькій TEC суттєво не впливає на режим роботи OEC України. Тому НЕК «Укренерго» не підтверджує необхідність роботи Запорізької ТЕС в генераторному режимі для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222 (зі змінами від 16.03.2022 №298);

Листом №26/1.2-4.4-4963 від 13.04.2022 Міненерго звернулось до НАК «Нафтогаз України» з проханням виключити з переліку підприємств, яким здійснюється постачання природного газу відповідно до Положення, в тому числі, Запорізьку ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго»;

Відповідачем Міненерго направлено лист (від 14.04.2022 №125/6/1-1256) щодо надання вичерпного переліку підприємств (теплоелектростанцій), яким необхідно забезпечити постачання природного газу на умовах Положення на який надано відповідь №26/1.2-4.4-5339 від 21.04.2022, в якій Міненерго визначило вичерпний перелік теплоелектростанцій та теплоелектроцентралей, яким має здійснювати постачання природного газу на умовах Положення та у якому Запорізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» була відсутня. При цьому, Міненерго зазначило, що зазначений перелік відповідає наказу Міненерго №128 від 18.03.2022 та актуалізованим пропозиціям НЕК «Укренерго», надісланих листами №01/11499 від 19.03.2022, , №01/14607 від 13.04.2022та №01/15351 від 20.04.2022.

Враховуючи повідомлення Міненерго №26/1.2-4.4-4963 від 13.04.2022 (винесене з урахуванням пропозицій (подання) НЕК «Укренерго» №01/14607 від 13.04.2022) про необхідність виключення Запорізької ТЕС з переліку теплоелектростанцій, яким необхідно здійснювати постачання природного газу у відповідності до Положення, відповідач вважає зупинення подання ним номінацій в рамках виконання спеціальних обов`язків до кожної з АТ «ДТЕК «Дніпроенерго» точок входу/виходу до газотранспортної системи у відповідну газову добу на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, з 20.04.2022 правомірним.

Суд першої інстанції визнав такі висновки відповідача хибними, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок щодо застосування частини першої статті 58 Конституції України, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 3-1085гс15).

Статтею 5 ЦК України «Дія актів цивільного законодавства у часі» визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами: конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися 1) негайно (безпосередня дія); 2) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма); 3) шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Під зворотною (ретроактивною) дією акта цивільного/господарського законодавства розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Отже, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Закріплення названого принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі № 1-зп).

Водночас цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта) під час дії якого вони настали або мали місце.

У Положенні зі змінами (тобто в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 298 від 16.03.2022 - примітка суду) не було встановлено, що його положення мають зворотню силу.

Як встановлено вище, положеннями Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, а відтак саме договір є єдиною та безумовною підставою для постачання природного газу споживачам.

Отже, уклавши Договір відповідач прийняв на себе зобов`язання поставити природний газ позивачу, а позивач, відповідно, мав законні очікування на отримання такого газу на погоджених у Договорі умовах.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Договір не визнаний недійсним у судовому порядку і є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент укладення сторонами Договору його положення відповідали нормам чинного законодавства, в тому числі чинному на той час Положенню в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 222 від 06.03.2022, за змістом якого не було встановлено будь-яких інших вимог необхідних для постачання відповідачем природного газу з дати укладення договору і до 30 квітня 2022 року (включно) за ціною 7080 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів газу, окрім включення такого підприємства до Переліку підприємств, що генерують теплову та/або електричну енергію для забезпечення безперебійного функціонування об`єднаної енергетичної системи України (Додаток № 1 до Положення).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За таких обставин, сам лише факт внесення змін до Положення, з огляду на зміст Положення зі змінами (тобто в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 298 від 16.03.2022 - примітка суду), не свідчить про те, що у відповідача відсутній обов`язок по постачання природного газу для ТЕС, зазначеним у додатку 1, в тому числі Запорізької ТЕС, за раніше укладеними договорами, так як Положення не містить як умов, які б передбачали право позивача в односторонньому порядку припинити постачання природного газу для вказаних споживачів, так і умов про те, що його положення мають зворотню силу.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки на момент укладення Договору діяло Положенню в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 222 від 06.03.2022, внесення до нього змін жодним чином не може відмінити укладений до внесення таких змін договір та звільнити сторін від обов`язку його виконання, в тому числі і від обов`язку відповідача здійснювати поставку газу позивачу на умовах Договору.

Згідно з п. 2 глави 5 Розділу IV Кодексу газотранспортної системи, з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу даним споживачем.

Пунктом 3 глави 5 Розділу IV Кодексу газотранспортної системи визначено, що якщо для споживача відповідно до рішення Кабінету Міністрів України визначений постачальник із спеціальними обов`язками, на якого в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ такому споживачу (який не має права відмовити такому споживачу в укладанні договору постачання природного газу), оператор газотранспортної системи реєструє такого постачальника за споживачем на інформаційній платформі (на випадок відсутності у такого споживача постачальника). Оператор газотранспортної системи надсилає через інформаційну платформу всім постачальникам із спеціальними обов`язками Реєстр закріплених за ними споживачів. У разі якщо споживач, який додатково включений до Реєстру постачальника із спеціальними обов`язками, буде виключений з Реєстру інших постачальників у певний період постачання, вважається, що діючим постачальником такого споживача у цьому періоді буде визначений закріплений за ним постачальник із спеціальними обов`язками. У разі якщо постачальник із спеціальними обов`язками з причин заборгованості споживача (неналежних розрахунків) хоче відмовитись від фізичного постачання природного газу такому споживачу в певному періоді постачання, він повинен ініціювати заходи з припинення (обмеження) газопостачання такому споживачу відповідно до Правил постачання природного газу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невключення відповідачем позивача до Реєстру споживачів постачальника в спірний період є протиправним, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/3232/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/3232/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/3232/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3232/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна