ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.01.2023 р. Справа № 914/338/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Кітаєвої С.Б.., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , смт.Запитів Львівського району Львівської області

до ОСОБА_2 , м.Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 222000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості у розмірі 222000,00 грн.

Розглянувши зазначену позовну заяву суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови позивачу у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу приписів статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеними положеннями визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частинами 1-3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що фізична особа може звернутися з позовом до господарського суду лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом, при цьому коло господарських спорів, у яких стороною може бути фізична особа, законом обмежене.

Стаття 20 ГПК України визначає юрисдикцію господарських судів.

Згідно п. 1 ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Суд зазначає, що відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Участь фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України. Такий випадок передбачений, зокрема, ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, яка відносить до підвідомчості господарських судів справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що кредитор може подати до господарського суду письмову заяву з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують лише у тому випадку, коли відкрито провадження у справі про банкрутство щодо боржника.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем ( ОСОБА_2 ) договору №248 від 11.07.2022 та повернення відповідачем ( ОСОБА_2 ) на користь позивача ( ОСОБА_1 ) коштів у розмірі 222000 грн.

Фактично позов заявлено фізичною особою ОСОБА_1 до іншої фізичної особи ОСОБА_2 і зі змісту позовної заяви (двох абзаців) вбачається, що існують відносини між двома фізичними особами щодо передачі (повернення) коштів на підставі розписки. Так позивач вказує, що Відповідач взяв у нього завдаток в сумі 272000,00 грн. У подальшому, а саме 16.12.2022 відповідач привіз позивачу 50 тис. грн. і обіцяв привезти ще 100 тисяч гривень 14.01.2023 і решту 122 тисячі гривень до 31 січня 2023, але усних зобов`язань, затверджених розпискою не виконав.

Разом з тим, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є суб`єктами підприємницької діяльності, спір між сторонами виник не з корпоративних відносин, а останні не є кредиторами в процесі ліквідації чи на стадії банкрутства підприємства.

За таких обставин, з огляду на зміст статей 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, що є підставою для відмови у прийнятті позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 6 ст. 175 ГПК України).

Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, справи у спорах щодо виконання цивільних правочинів, стороною яких є фізичні особи, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у прийнятті до розгляду позовної заяви та роз`яснює заявникові, що її розгляд належить до юрисдикції місцевого загального суду шляхом подання позовної заяви в порядку цивільного судочинства

Керуючись ст. ст. 4, 20, 45, п. 1 ч. 1 ст. 175, 234 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 222 000,00 грн.

2. Згідно з ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Кітаєва С.Б.