ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

31 січня 2023 року Справа № 906/98/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивач - Сорока О.І.;

відповідач - Стафійчук Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Олевської міської ради Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 21.11.22р., повний текст якого складено 05.12.2022, у справі № 906/98/22 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Олевської районної спілки споживчих товариств

до Олевської міської ради Житомирської області

про визнання недійсним рішення Олевської міської ради від 28.04.2021

в частині скасування Державних актів на право користування

землею, виданих Олевській районній спілці споживчих товариств, -

Олевська районна спілка споживчих товариств (надалі в тексті Олевська РСС) звернулась до господарського суду Житомирської області з позовом до Олевської міської ради Житомирської області, про:

- визнання протиправним та скасування п.3 рішення №302 VII сесії VIII скликання Олевської міської ради від 28.04.2021 щодо скасування та визнання таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею, виданого Олевській районній спілці споживчих товариств, серія І-ЖГ №002035 виданий 12.02.1998 загально площею 1,3473 га, у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на будівлі або споруди, розташованих на земельних ділянках, зазначених в акті;

- визнання протиправним та скасування п.1 рішення №302 VII сесії VIII скликання Олевської міської ради від 28.04.2021 щодо скасування та визнання таким що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею, виданого Олевській районній спілці споживчих товариств, серія І-ЖТ №002059 виданий 22.10.1998 загально площею 0,4990 га, у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на будівлі або споруди, розташованих на земельних ділянках, зазначених в акті.(арк.справи 1-6).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 у справі №906/98/22 позов Олевської РСС повністю задоволено. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що приватними підприємцями Шиш М.А. та Шиш Т.О. не реалізовано їх право на вчинення дій щодо формування частин земельних ділянок, на яких розміщено придбане нерухоме майно (частини нежитлової будівлі ТЦ «Уборть»), як об`єктів цивільних прав. Натомість, в порушення земельного законодавства, Олевська міська рада за власною ініціативою прийняла рішення №302 від 28.04.2021 Олевської міської рад, пунктами 1, 3 якого скасувала та визнала такими, що втратили чинність: Державний акт на право постійного користування землею, виданий Олевській районній спілці споживчих товариств, серія І-ЖТ №002059 від 22.10.1998 та Державний акт на право постійного користування землею, виданого Олевській районній спілці споживчих товариств, серія І-ЖТ №002035 від 12.02.1998, загальною площею 1,3473 га, у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на будівлі або споруди, розташо-вані на земельних ділянках, зазначених в актах.(арк.справи 131-134).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач Олевська міська рада подала скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 у даній справі та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.(арк.справи 144-148).

Обґрунтовуючи скаргу Апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, не дослідивши всі подані докази, ухваливши рішення з порушен-ням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не взяв до уваги копію договору купівлі-продажу №3354 від 25.11.2004, згідно з яким об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , чим порушив принцип встановлення об`єктивної істини. Крім того, співвласниками торгівельного центру «Уборть» є фізична особа-підприємець Шиш М. А. в розмірі 22/100 частин, фізична особа-підприємець Шиш Т.О. в розмірі 23/100 та Олевська РССТ в розмірі 55/100. З огляду на вказане, оскільки на спірних земельних ділянках перебуває нерухоме майно, що належить на праві приватної власності іншим особам, то відповідно до пункту «е» ст.141 Земельного кодексу України, Олевська міська рада вважає, що 28.04.2021 прийняла законне рішення №302 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками комунальної власності».

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 відкрито провадження у справі №906/98/22, розгляд справи призначено на 31.01.2023.(арк.справи 159).

20.01.2023 на адресу суду надійшов відзив з клопотанням, про поновлення строку на подання відзиву, в якому Олевська РСС просить залишити без змін рішення господарського суду Житомирської області від 21.11.2022, а апеляційну скаргу Олевської міської ради без задоволення. (арк.справи 162-165, 172-178, 184, 189-190).

31.01.2023 на адресу суду від представника Олевської міської ради Кравченка А.О. надійшло клопотання про долучення документів, а саме: рішення №52 від 28.02.2011 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди».(арк.справи191-193).

В судовому засіданні 31.01.2023 представник Позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області. Відповідач підтримав свою скаргу, просив суд скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Крім того, колегія суддів відхилила подане Відповідачем клопотання про долучення доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпо-середньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не прийма-ються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.(ч.8 ст.80 ГПК України).

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесу-альних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.(ст.118 ГПК України).

Можливість поновлення та продовження процесуальних строків передбачено ст.119 ГПК України.

Водночас, подані представником Відповідача в день судового засідання нові докази були відсутні на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України дає підстави для висновку, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.

Як вбачається, Відповідач подав до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів через систему «Електронний суд» 31.01.2023 в день судового засідання, тобто дані докази не подавалися до суду першої інстанції на момент ухвалення Господарським судом Жито-мирської області рішення по суті розгляду справи №906/98/22 21.11.2022, отже не можуть бути враховані апеляційним господарським судом, як докази у справі.

Також слід зазначити, що така обставина, як відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляцій-ної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляцій-ної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачу-ваність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/ 17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі №922/393/18.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 12 лютого 1998 року Олевською селищною радою (Відповідач) згідно рішення Олевської селищної ради №2 від 13.01.1998р. Олевській районній спілці споживчих товариств (Позивач) видано Державний акт серії І-ЖТ №002035 на право постійного користування землею, який зареєстро-вано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №32. Відповідно до рішення 6 сесії 24 скликання Олевської селищної ради від 29.05.2005 до вище-зазначеного Державного акту було включено земельну ділянку розташовану по вул.Київська, 29 в смт.Олевськ.(арк.справи 11-14).

Згаданий Акт надає Позивачу право постійного користування для виробничих потреб чотири земельні ділянки загальною площею 1,4842 га, які розташовані за адресою: Житомирська область, м.Олевськ, а саме: по вул.Кооперативна, 17 площею 0,5059 га; по вул.Київська, 54, площею 0,07085 га та по вул.Володимирська, 3, площею 0,1329 га, по вул.Київська, 29, площею 0,1369 га.

Крім того, 22.10.1998 Олевській РСС видано Державний акт серії 1-ЖТ №002059 на право постійного користування землею, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №29.(арк.справи 15-17).

Згідно даного Державного акту Олевській районній спілці споживчих товариств були надані у постійне користування для виробничих потреб дві земельні ділянки загальною площею 0,4990 га, розташовані в м.Олевськ Житомирської області, а саме по вул.Богдана Хмельницького, 1, площею 0,4126 га та по вул.Княгині Ольги, 3 площею 0,0864 га.

Згідно свідоцтва про право власності від 11.06.2004 Олевська РСС була власником 100% нежитлової будівлі торговельного центру «Уборть», що знаходиться за адресою: м.Олевськ, вул. Б.Хмельницького, 1 площею 3425,8 м2.(арк.справи 21-22).

Судом першої інстанції з посиланням на постанову Рівненського апеляційного господарсь-кого суду від 10.09.2012 у справі №12/5007/54/12 (арк.справи 23-25) встановлено та не заперечу-ється сторонами, що 07.11.2005 між Олевською районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу будівлі: 23/100 приміщення II поверху загальною площею 796,6 м2, що знаходиться за адресою: м.Олевськ, Олевського району, Житомирської області, вул.Б.Хмельницького, 1, а саме, сходинкова клітка 1 пл. 15,6 м; туалет 2 пл. 1,9 м2; коридор 3 пл. 1,8 м2; кабінет 5 пл. 4,8 м2; коридор 6 пл. 8,8 м2; коридор 7 пл.1,3 м2; туалет 8 пл. 3,5 м2; приміщення 9 пл 8,5 м2; приміщення 10 пл. 10,6 м2; коридор 11 пл. 26,3 м2, приміщення 12 пл. 14,2 м2; кладова 13 пл. 1,5 м2; приміщення 14 пл 6,5 м2; вентиляційна шахта 14а пл. 1,2 м2; торгівельний зал пл. 621,3 м2; сходинкова клітка 17 пл. 28,9 м2; коридор 18 пл. 39,9 м2.

26.11.2008 між Олевською районною спілкою споживчих товариств та приватним підпри-ємцем Шиш Мариною Анатоліївною був укладений договір купівлі-продажу 11/100 частин нежитлової будівлі загальною площею 389,3 м2, що знаходиться за адресою: м.Олевськ, Олевсь-кого району, Житомирської області, вул.Б.Хмельницького, 1, а саме, приміщення 1-1 пл. 37,8 м2; приміщення 1-2 пл. 3,5 м2; приміщення 1-3 пл. 7,6 м2; приміщення 1-4 пл. 2,9 м2; приміщення 1-5 пл. 4,2 м2; приміщення 1-6 пл 17,0 кв.м.; приміщення 1-6а пл. 3,3 м2; приміщення 1-7 пл. 40,0 м2; приміщеня 1-8 пл. 62, 8 м2, приміщення 1-9 пл. 8.1 м2, приміщення 1-21 пл. 202,1 м2.

06.05.2009 між Олевською районною спілкою споживчих товариств та приватним підпри-ємцем Шиш Мариною Анатоліївною був укладений договір купівлі-продажу 11/100 частин нежитлової будівлі загальною площею 376,8 м2, що знаходиться за адресою: м.Олевськ, Олевсь-кого району, Житомирської області, вул.Б.Хмельницького, 1, а саме, приміщення 1-10 пл. 18,9 м2; приміщення 1-11 пл. 5,8 м2; приміщення 1-12 пл. 9,5 м2: приміщення 1-13 пл. 29,0 м2; приміщення 1-14 пл. 17,3 м2; приміщення 1-15 пл. 12,5 м2; приміщення 1-16 пл. 6,0 м2; приміщення 1-17 пл. 49,7 м2; приміщення 1-18 пл. 7.1 м2, приміщення 1-19 пл. 5,6 м2; приміщення 1-20 пл. 17,0 м2; приміщення 1-22 пл. 33,5 м2; приміщення 1-23 пл. 7.5 м2, приміщення 1-24 пл. 14,7 м2; приміщення 1-25 пл. 10,6 м2; приміщення 1-26 пл. 7,6 м2; приміщення 1-27а пл. 10,3 м2, приміщення 1-28а пл. 3,3 м2; приміщення 1-29а пл. 0,9 м2, всього загальною площею 266,8 м2; приміщення 1-го поверху, а саме - приміщення 1 пл. 15,4 м2; приміщення 2 пл. 1,2 м2, приміщення 3 пл. 4,8 м2; приміщення 4 пл. 9,8 м2; приміщення 11 пл. 19,0 м2; приміщення 16 пл. 17.2 м2, приміщення 44 пл. 4,3 м2; приміщення 44а пл. 2.3 м2; приміщення 45 пл. 7,1 м2; приміщення 46 пл. 28,9 м2 загальною площею 110,0 м2.

Таким чином, відповідно до вказаних договорів купівлі-продажу, співвласниками торгівель-ного центру «Уборть» є Фізична особа-підприємець Шиш М.А. в розмірі 22/100 частин та Фізична особа-підприємець Шиш Т.О. в розмірі 23/100 частин та Олевська районна спілка споживчих товариств в розмірі 55/100 частин.

В матеріалах справи міститься копія Договору купівлі-продажу будівлі серія ВВМ №561299 від 25.11.2004, відповідно до якого, Рудницька Лілія Василівна придбала в Олевської районної спілки споживчих товариств нежитлову будівлю/складське приміщення, що знаходиться за адресою м.Олевськ, Житомирської області, вул.Київська, 29, загальною площею 482,6 м2.(арк. справи 110).

Матеріалами справи стверджується, що 28.04.2021 Олевська міська рада рішенням №302 (пункти 1, 3) скасувала та визнала такими, що втратили чинність: Державний акт серія І-ЖТ №002059 на право постійного користування землею, виданий 22.10.1998 Олевській районній спілці споживчих товариств на загальну площу 0,4990 га та Державний акт на право постійного користування землею, виданий 12.02.1998 Олевській районній спілці споживчих товариств, серія І-ЖТ №002035 на загальну площу 1,3473 га у зв`язку з набуттям іншими особами права власності на будівлі або споруди, розташовані на земельних ділянках, зазначених в актах.(арк. справи 28).

Вважаючи, що вказане вище рішення грубо порушує його права, Позивач оспорив його в судовому порядку.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 у позов задоволено повністю. (арк.справи 131-134).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Предметом спору є дійсність рішення міської ради із земельного питання.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивіду-альної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.(ч.1 ст.21 ЦК України).

Пунктом 34 частини першої ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Згідно із частиною десятою ст.59 наведеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною першою ст.155 Земельного кодексу України (надалі в тексті ЗК України) визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він визнається недійсним у судовому порядку.

Згідно приписів ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч.1 ст.92 ЗК України). Підстави припинення права користування земельними ділянками наведено у статті 141 цього кодексу.

Відповідно до ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або оренд-ної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку Конституційного Суду України, викладеному в рішенні від 25 вересня 2005 року №5-рп/2005.

Наведений правовий висновок застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постано-вах від 05.11.2019 у справі №906/392/18, від 23.06.2020 у справі №922/989/18.

Колегія суддів виходить з того, що Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право особи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 142 ЗК України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Як стверджено матеріалами справи, Олевська райспоживспілка є землекористувачем земель-них ділянок згідно з Державним актом серії І-ЖТ №002035, виданим на підставі рішення Олевської селищної ради народних депутатів від 13.01.1998 №2 та Державним актом серії І-ЖТ №002059, виданим на підставі рішення Олевської селищної ради народних депутатів від 13.10.1998 №96.

У зв`язку із відчуженням Позивачем частини нежитлових приміщень, право користування ними перейшло до набувачів права власності на нерухоме майно. Частина земельних ділянок залишилась в користуванні Позивача, натомість матеріали справи не містять доказів добровільної відмови Олевської райспоживспілки від постійного користування земельними ділянками чи згоди на вилучення таких земельних ділянок. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що право на постійне право користування спірними земельними ділянками на підставі Державних актів серії І-ЖТ №002035 та І-ЖТ №002059 не припинялося.

При цьому, колегією суддів враховано, що відповідно до ст.377 ЦК України та чт.120 ЗК України (чинні на час продажу нерухомого майна) встановлювалося правило, за яким перехід права на земельну ділянку до нових набувачів жилого будинку, будівлі або споруди, відбувається в силу прямого припису закону.

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правові дно-сини, які виникли у зв`язку з відчудженням частини нерухомого майна не вимагали від Олевської міської ради вчинення дій з фактичного припинення права Олевської райспоживспілки на постійне користування шляхом скасування та визнання такими, що втратили чинність Державних актів серії 1-ЖТ №002035 та серії 1-ЖТ № 002059.

Разом з тим, оскаржуваним у цій справі рішенням, Відповідач вчинив дії, спрямовані на позбавлення Позивача права користування земельними ділянками, тобто прийняв рішення, яке суперечить приписам ст.141 ЗК України та, одночасно порушує право Позивача на користування земельними ділянками, передбачене ст.92 ЗК України.

Враховуючи імперативні положення наведених норм закону, колегія суддів дійшла висновку, що право користування земельною ділянкою не може припинятись для особи, яка правомірно продовжує володіти нерухомим майном, що розташоване на цій земельній ділянці, і до іншої особи перейшло право власності лише на частину нерухомого майна, проте інша частина продовжує перебувати у власності цієї особи, адже виходячи зі змісту частин 1, 3 статті 791, частин 1, 2, 6 статті 120 ЗК України, право користування земельною ділянкою розповсюджується на її відповідну частину. З огляду на відсутність доказів добровільної відмови Олевської райспоживспілки від постійного користування земельними ділянками чи згоди на вилучення таких земельних ділянок і те, що у власності останньої продовжує перебувати решта будівель твердження Скаржника, що набуття іншою особою права власності на частину будівель та споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці є правовою підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою для попереднього землекористувача, ґрунтується на помилковому тлумаченні пункту «е» частини 1 ст.атті 141 ЗК України.

Відповідно до частини 13 статті 791 ЗК України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташо-ваний відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухо-мості, розташованого на ній (див. пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16; пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц).

З огляду на зазначене, саме ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вправі вчинити відповідні дії щодо юридичного оформлення земельних правовідносин згідно із вимогам законодавства внаслідок переходу права власності на набуті частини будівель. Водночас, матеріали справи не містять доказів звернення вищевказаних осіб до Олевської міської ради з приводу реалізації їхніх прав на формування частин земельних ділянок.

Крім того, колегія суддів відхиляє твердження Скаржника про невірно зазначену місцевим господарським судом кількість земельних ділянок та їх площу згідно Державного акту серія І-ЖТ №002035, оскільки саме таку площу земельних ділянок зазначено Міською радою (1,3473 га) у п.3 оскаржуваного рішення Олевської міської ради №302 від 28.04.2021.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність захисту порушеного права та обґрунтованість вимог про визнання проти-правними пунктів 1, 3 рішення VII сесії VIII скликання Олевської міської ради від 28.04.2021, яким скасовано та визнано такими, що втратили чинність Державний акт на право постійного користування землею загально площею 1.3473 га, серія І-ЖТ №002035 від 12.02.1998, виданий Олевській районній спілці споживчих товариств та Державний акт на право постійного корис-тування землею загальною площею 0,4990 га, серія І-ЖТ №002059 від 22.10.1998, виданий Олевській районній спілці споживчих товариств.

Доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо наявності порушених прав Позивача, рівно як і твердження щодо невмотивованості висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргу-ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого госпо-дарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Олевської міської ради Житомирської області на рішення господарсь-кого суду Житомирської області від 21.11.2022 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №906/98/22 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.