СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Харків Справа № 917/1419/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта): не з`явилися;

від відповідача-1: не з`явилися;

від відповідача-2: Євенко Н.Ю. (поза межами суду), витяг з ЄДРЮОФОП, положення №643 від 12.11.2020, наказ №357-0 від 08.09.2022;

від третьої особи: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Вікта", м.Кременчук, Полтавська область (вх. №1421 П/2),

на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.11.2022 у справі №917/1419/22 (суддя Кльопова.І.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Вікта", м.Кременчук, Полтавська область,

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ЛААД", м.Кременчук, Полтавська область,

2) Головного управління ДПС у Полтавській області, м.Полтава,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), м.Кременчук, Полтавська область,

про зняття арешту та розшуку з автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Вікта" (надалі ТОВ "Компанія Вікта") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ЛААД" (надалі ТОВ "Фірма ЛААД") та Головного управління ДПС у Полтавській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Автозаводський відділ державної виконавчої служби у м.Кременчуці Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), м.Кременчук, в якому просить: зняти арешт та розшук з автомобіля ГАЗ-322212, легковий вантажопасажирський-В, рік випуску 2002, державний реєстраційний № НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2285 куб.см., колір білий, накладений та відповідно оголошений державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в межах виконавчого провадження №50353238.

В обґрунтування позову позивач послався на положення ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та порушення своїх прав як власника автомобіля внаслідок накладення арешту та розшуку на таке майно в межах виконавчого провадження, стороною якого позивач не є.

Так, позивач зазначає, що 28.03.2017 на цільовому аукціоні з продажу майна платників податків, яке перебуває в податковій заставі, ТОВ "Компанія Вікта" було придбано автомобіль ГАЗ-322212, легковий вантажопасажирський-В, рік випуску 2002, державний реєстраційний № НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2285 куб.см., колір білий. За результатами проведеного аукціону між Головним управлінням ДФС у Полтавській області та ТОВ "Компанія "Вікта" був укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, а сам автомобіль переданий покупцю за актом прийому-передачі. У подальшому, при зверненні до регіонального сервісного центу МВС України в Полтавській області ТОВ "Компанія "Вікта" з`ясовано, що проведення перереєстрації придбаного автомобіля здійснити неможливо, оскільки на майно колишнього власника автомобіля (ТОВ "ЛААД") Автозаводським ВДВС у м.Кременчуці Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) накладено арешт.

З метою вирішення вказаного питання позивач звернувся до Автозаводського ВДВС м.Кременчука з письмовою заявою про зняття арешту з автомобіля та зі скаргою до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), на які отримано відповідь про неможливість зняття арешту з придбаного позивачем автомобіля з огляду на те, що за виконавчим провадженням в рамках якого накладено арешт, заборгованість не погашена. У зв`язку з тим, що ТОВ "Компанія "Вікта" не являється стороною виконавчого провадження, ДВС рекомендувало відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" звернутись до суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту.

Господарський суд Полтавської області ухвалою від 11.11.2022 у справі №917/1419/221 відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ "Компанія Вікта" до ТОВ "Фірма ЛААД" та Головного управління ДПС у Полтавській області про зняття арешту та розшуку з автомобіля на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, оскільки позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На виконання п. 6 ст. 175 ГПК України суд роз`яснив позивачу право звернутися до суду, який видав відповідний виконавчий документ на виконання судового рішення, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи вказану ухвалу, господарський суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не пов`язані з правом на майно, а стосуються порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження" з боку органу державної виконавчої служби.

Місцевий господарський суд, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.10.2019 у справі №904/51/19, зазначив, що з позовом про зняття арешту з майна може звернутися особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. За висновком суду, вимоги ТОВ "Компанія Вікта" до боржника у виконавчому провадженні та до відділу ДВС про звільнення майна з-під арешту та розшуку не підлягають вирішенню у господарських судах, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця. У випадку відмови ДВС у знятті арешту з майна, останній повинен звернутися до суду з вимогою про оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, шляхом подання до суду скарги на рішення, дію чи бездіяльність органів державної виконавчої служби та зобов`язання зняти арешт в межах розглянутої справи.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ТОВ "Компанія Вікта" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.11.2022 про відмову у відкритті провадження у справі № 917/1419/22 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також неправильним застосуванням правових висновків Верховного Суду.

Зокрема, на думку скаржника, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №904/51/19, на яку посилається суд першої інстанції, розглядались не аналогічні правовідносини, оскільки відповідачем у ній визначено приватного виконавця, а позивачем виступає сторона виконавчого провадження (боржник). Дійсно, у такому випадку приватний виконавець не є суб`єктом господарювання, а сторона виконавчого провадження повинна оскаржувати дії або бездіяльність виконавця в рамках виконавчого провадження в порядку цивільного судочинства.

Натомість, у даній справі №917/1419/22 позивач не являється стороною виконавчого провадження, а відповідач - ТОВ "Фірма "ЛААД" є суб`єктом господарювання.

На підтвердження можливості розгляду цього спору господарським судом скаржник посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18, в якій зазначено, що вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи і у разі виникнення спору, належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом, зокрема, про зняття з нього арешту. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо сторонами відповідного спору є юридичні особи.

Скаржник зазначає про неправильне застосування місцевим судом ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та вважає безпідставним його висновки щодо необхідності звернення позивача до органів ДВС з вимогою про зняття арешту з придбаного автомобіля, зважаючи на те, що ТОВ "Компанія Вікта" вже зверталося з такими вимогами, але у звільненні транспортного засобу з-під арешту та зняття розшуку було відмовлено з тих підстав, що ТОВ "Компанія "Вікта" не є стороною виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що ТОВ "Компанія "Вікта" на підставі договору купівлі-продажу автомобіля та акту його прийому-передачі стало власником транспортного засобу, але позивач позбавлений можливості реалізувати це право шляхом проведення державної реєстрації права власності на автомобіль у зв`язку з наявною інформацією про арешт та розшук, апелянт вважає, що позовні вимоги про визнання права власності є недоцільними, а скасування арешту та розшуку автомобіля повинно вирішуватись шляхом подання позовної заяви в порядку Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 поновлено ТОВ "Компанія Вікта" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 11.11.2022 у справі №917/1419/22; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; розгляд справи призначено на 26.01.2023 о 15:00 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 задоволено клопотання представника Головного управління ДПС у Полтавській області Євенко Н.Ю. про участь у судовому засіданні, призначеному на 26.01.2023 о 15:00 год. по справі №917/1419/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

25.01.2023 до апеляційного суду від Головного управління ДПС у Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржувану ухвалу місцевого суду без змін. Вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, з огляду на те, що заявлені позовні вимоги не пов`язані з правом на майно, а стосуються порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження" з боку органу державної виконавчої служби. На думку відповідача-2, позивач повинен звернутися до органів ДВС з вимогою про зняття арешту зі спірного майна, а у випадку відмови ДВС у знятті арешту з майна, останній може звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з вимогою про оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, шляхом подання до суду скарги на рішення, дію чи бездіяльність органів державної виконавчої служби та зобов`язання зняти арешт.

Представниця відповідача-2 у судовому засіданні апеляційної інстанції 26.01.2023, проведеному в режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просила залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Уповноважені представники позивача (апелянта), відповідача-1 та третьої особи у судове засідання 26.01.2023 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги і відзивів, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутньої представниці відповідача-2, судова колегія Східного апеляційного господарського виходить з наступного.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.11.2022 у справі №917/1419/221 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ "Компанія Вікта" до ТОВ "Фірма ЛААД" та Головного управління ДПС у Полтавській області про зняття арешту та розшуку з автомобіля на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, оскільки позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За висновком місцевого суду, заявлені позивачем вимоги не пов`язані з правом на майно, а стосуються порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження" з боку органу державної виконавчої служби. А тому вимоги ТОВ "Компанія Вікта" до боржника у виконавчому провадженні та до відділу ДВС про звільнення майна з-під арешту та розшуку не підлягають вирішенню у господарських судах; позивач не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця, при цьому за таким позовом позивач має бути відповідачем у справі. У випадку відмови державної виконавчої служби у знятті арешту з майна, останній повинен звернутися до суду з вимогою про оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, шляхом подання до суду скарги на рішення, дію чи бездіяльність органів державної виконавчої служби та зобов`язання зняти арешт в межах розглянутої справи.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір стосується звільнення з-під арешту та розшуку майна (автомобіля), що знаходиться у власності позивача, накладеного постановами третьої особи.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 цього Закону).

Разом з тим Закон України "Про виконавче провадження" встановлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 цього Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

ГПК України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

За таких обставин особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому можливість заявлення вимоги лише про зняття арешту з майна є допустимим виключно у разі відсутності спору або невизнання такого права (постанова Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 903/206/18).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18, предметом спору у якій було звільнення з-під арешту нерухомого майна в порядку ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Відносно висновку місцевого суду про те, що заявлені позовні вимоги не пов`язані з правом на майно, а стосуються лише порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження" з боку органу ДВС, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальною, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи. У разі виникнення такого спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Враховуючи наявність в матеріалах справи належних та допустимих доказів приналежність арештованого автомобіля на праві власності позивачу та відсутність оспорювання або невизнання такого права з боку інших осіб, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа має право звернутися до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт, та зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту.

Подібні правові висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №661/624/16-ц, які враховуються судом апеляційної інстанції при ухваленні цієї постанови відповідно до вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Колегія суддів вважає помилковим посилання місцевого господарського суду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.10.2019 у справі №904/51/19, оскільки предметом спору у справі №904/51/19 були дії органів виконавчої служби під час вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні. При цьому, у вказаній справі з вимогами про звільнення майна з-під арешту звернувся сам боржник (сторона виконавчого провадження), якому належить іпотечне майно. Відтак, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що такий спір не може бути розглянутий в порядку господарського судочинства, оскільки позивач має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку ч. 2 цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Натомість, у даній справі судом встановлено, що ТОВ "Компанія Вікта" (позивач) не є боржником у виконавчому провадженні № 50353238, а арештований у рамках виконавчого провадження згідно постановою головного державного виконавця Автозаводського ВДВС по м.Кременчук Роткевич І.В. від 08.04.2016 автомобіль (постановою від 17.04.2020 оголошено його розшук) належить ТОВ "Компанія Вікта" на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2017, укладеного між позивачем та Головним управлінням ДФС у Полтавській області, який недійсним у встановленому порядку не визнавався, а отже, позивач, зважаючи на наведені положення законодавства (зокрема, ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження") вправі вимагати зняття з нього арешту в судовому порядку.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є належним і ефективним. Також, оскільки у спірному випадку позивачем доведено, а будь-якою іншою особою не ставиться під сумнів, що ТОВ "Компанія "Вікта" є власником спірного майна (автомобіля), у зв`язку з чим подання ним до господарського суду позову з вимогами про зняття арешту та розшуку зазначеного майна ґрунтується на законі.

Обставини у цій справі №917/1419/22 та у справі №904/51/19, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 02.10.2019) не є тотожними та відрізняються за суб`єктним складом, статусом сторін в межах виконавчого провадження та переліком їх прав, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (зокрема, наявність чи відсутність права на оскарження дій/бездіяльності органу примусового виконання).

При цьому колегія суддів зазначає, що вимоги осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору". Відповідачами у справах за такими позовами є стягувач і боржник, при цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постанові від 02.10.2018 у справі №916/3108/17.

Таким чином, у цій справі ТОВ "Компанія Вікта" вірно визначено суб`єктний склад сторін, зокрема, відповідачами у справі - особу, на користь якої накладено обтяження (стягувач), та боржника у виконавчому провадженні, а третьою особою, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - органи державної виконавчої служби.

Слід зазначити, що оскаржуваний арешт та розшук автомобіля накладено в рамках виконання виконавчого листа №816/171/15-А, виданого Полтавським окружним адміністративним судом. Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, саме такий порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів ДВС передбачений для сторін та інших учасників у виконавчому провадженні.

Враховуючи, що ТОВ "Компанія Вікта" не є стороною виконавчого провадження або ж особою, яка залучена до проведення виконавчих дій, а також не є іншим учасником виконавчого провадження, відтак позивач не має підстав для звернення зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби щодо скасування арешту та розшуку автомобіля.

Отже, оскільки під час розгляду даної справи судом встановлено, що ТОВ "Компанія Вікта" не є стороною виконавчого провадження або ж особою, яка залучена до проведення виконавчих дій (учасником виконавчого провадження), та позивач обґрунтовує свої вимоги виключно наявністю у нього права власності на спірне майно (автомобіль), яке він не може належним чином реалізувати через наявність арешту та розшуку, колегія суддів вважає, що зазначене є достатньою передумовою для звернення з відповідними вимогами про зняття арешту та розшуку з майна згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", а також, враховуючи суб`єктний склад учасників спору, це є підставою для звернення з таким позовом саме до господарського суду.

За встановлених обставин справи та норм законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що порушені права позивача як власника спірного майна (автомобіля) підлягають захисту в обраний ним спосіб, а доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування місцевим судом до спірних правовідносин ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

З огляду на те, що підставою для звернення позивача з позовом, який розглядається у цій справі, стало накладення органом ДВС арешту та оголошено розшук майна (автомобіля), яке належить на праві власності позивачу в межах виконавчого провадження № 50353238 по примусовому виконанню виконавчого листа №816/171/15-А, виданого Полтавським окружним адміністративним судом щодо стягнення грошових коштів з боржника ТОВ "Фірма ЛААД", колегія суддів вважає, що спір у даній справі стосується порушеного речового права позивача на майно.

Врахувавши предмет і підстави позову, визначене позивачем коло учасників справи (відповідачі: стягувач та боржник; третя особа: орган ДВС) та зміст позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний спір є приватноправовим спором, відтак він повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 913/567/19 (913/310/20).

Виходячи з наведених підстав колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків, що цей спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та позивачу, який не є стороною чи учасником виконавчого провадження, слід звернутися до суду, який видав відповідний виконавчий документ на виконання судового рішення, зі скаргою на рішення/дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб ДВС в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим місцевий суд помилково відмовив у відкритті провадження у цій справі та неправильно застосував п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 280 ГПК України).

Взявши до уваги наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ "Компанія Вікта", скасування ухвали Господарського суду Полтавської області від 11.11.2022 у справі №917/1419/22 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням положень ст. 129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Розподіл сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору повинен здійснювати за наслідками вирішення спору Господарським судом Полтавської області по суті.

Керуючись ст.ст. 255, 270, 271, 275, 280, 281 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Вікта" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.11.2022 у справі №917/1419/22 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.11.2022 у справі №917/1419/22 скасувати.

Справу №917/1419/22 направити для розгляду до Господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.02.2023.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов