ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 5023/1668/12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Погребняк В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

скаржник - Бєлінський О.В.,

арбітражний керуючий (ліквідатор) - не з`явився,

ОСОБА_1 - Свиридов І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сегура-Капітал"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 (колегія суддів у складі: Чернота Л.Ф. - головуючий, Білоусова Я.О., Барбашова С.В.)

та ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2021 (суддя Усатий В.О.)

у справі №5023/1668/12

про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця Гімпельсона Ігоря Марковича,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи

1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.04.2012 в порядку ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця Гімпельсона Ігоря Марковича (далі - ФОП Гімпельсон І.М.), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

2. Постановою Господарського суду Харківської області від 24.04.2012 ФОП Гімпельсона І.М. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

3. Господарським судом Харківської області встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ОСОБА_2 помер, внаслідок чого 10.01.2019, на підставі свідоцтва про смерть фізичної особи, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис за №28603 (дата запису 10.01.2019) про припинення підприємницької діяльності ФОП Гімпельсоном І.М.

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.12.2021 закрито провадження у справі №5023/1668/12 про неплатоспроможність ФОП Гімпельсона І.М. Скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою суду від 09.04.2012.

5. Суд першої інстанції врахував встановлений факт смерті фізичної особи ОСОБА_2 та взявши до уваги, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність ФОП Гімпельсона І.М. на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

6. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2021 залишено без змін.

7. Приймаючи постанову, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) чітко встановлює обов`язок суду для закриття провадження у справі про банкрутство, якщо припинено в установленому законодавством порядку юридичну особу, яка є боржником, про що є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Натомість, що стосується фізичних осіб, то тут законодавець обмежився лише четвертим розділом, який присвячено наслідкам закриття провадження у справі про банкрутство фізичних осіб-підприємців.

8. Східний апеляційний господарський суд зауважив, що серед підстав закриття провадження у справі згідно зі ст. 90 КУзПБ відсутня така підстава як смерть боржника - фізичної особи-підприємця. Не міститься відповідної норми і в Книзі четвертій КУзПБ, який присвячений відновленню платоспроможності фізичної особи.

9. Отже, господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що виникає певна неузгодженість між чинними нормами ГПК України та КУзПБ стосовно підстав для закриття провадження у справі.

10. На думку Східного апеляційного господарського суду, з огляду на обставини справи, має місце не колізійність норм двох нормативно-правових актів, а аналогія права та закону.

11. Враховуючи, що смерть фізичної особи, яка займалася підприємницькою діяльністю, не передбачає правонаступництва, оскільки цей статус не допускає його автоматичного переходу до спадкоємців померлого - суб`єкта підприємницької діяльності, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що смерть боржника є підставою за якою припиняється його правоздатність (ст. 25 ЦК України) та дієздатність та свідчить про відсутність боржника, яке сталося внаслідок його смерті.

12. Стосовно доводів апелянта про те, що господарським судом першої інстанції не вирішено питання витребування майна, господарський суд апеляційної інстанції зауважив на тому, що право власності гр. ОСОБА_2 припинилось 27.03.2018 у день його смерті і не може бути відновлено, оскільки припинилась його правоздатність та дієздатність.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

13. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сегура-Капітал" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить cкасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2021, постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

14. Підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: підстави для закриття провадження у справі про банкрутство у разі смерті боржника фізичної особи підприємця після визнання його банкрутом. Також скаржник вважає, що господарські суди неповно встановили обставини, які мають значення для справи, та неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

15. Скаржник зазначає, що підстави для закриття провадження у справі про банкрутство містяться у ч. 1 ст. 90 КУзПБ. При цьому, зазначені підстави для закриття провадження у справі про банкрутство диференціюються в залежності від того, на якій стадії провадження у справі про банкрутство вони можуть бути застосовані. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.п. 1, 2, 5 і 7 ч. 1 ст. 90 КУзПБ можуть бути застосовані на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (до та після визнання боржника банкрутом); підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.п. 3, 4, 8 і 9 ч. 1 ст. 90 КУзПБ - лише до визнання боржника банкрутом; підстава, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 90 КУзПБ - лише після визнання боржника банкрутом.

16. Скаржник зауважує, що ФОП Гімпельсон І.М. визнаний банкрутом, відтак у даній справі про банкрутство може бути застосоване виключне коло підстав для закриття провадження у справі, зокрема ті, що передбачені п.п. 1, 2, 5, 6, 7 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, але жодна із зазначених підстав не передбачає можливості закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю фізичної особи-підприємця, визнаної банкрутом.

17. На думку скаржника, у цьому контексті можливо субсидіарне застосування підстав для закриття провадження, передбачених ст. 231 ГПК України з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК, іншими законами України.

18. Скаржник вважає, що ч. 1 ст. 90 КУзПБ, яка містить підстави для закриття провадження у справі по банкрутство, містить спеціальні норми, а ч. 1 ст. 231 ГПК України є загальною нормою. Поряд із цим, підстава для закриття провадження, яка міститься у п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України (настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва), може застосовуватися також і у справах про банкрутство, адже п. 9 ч. 1 ст. 90 КУзПБ передбачає можливість застосування інших підстав для закриття провадження у справі, передбачених законом. Поряд із цим, зазначені положення законодавства мають застосовуватися із урахуванням положень ч. 2 ст. 90 КУзПБ, яка передбачає можливість застосування інших підстав для закриття провадження у справі (п. 9 ч. 1 ст. 90 КУзПБ) виключно до визнання боржника банкрутом, отже підстава, передбачена у п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України, також може бути застосована виключно до визнання боржника банкрутом.

19. Також скаржник звертає увагу Верховного Суду на те, що припинення фізичної-особи підприємця не може повністю ототожнюватися із припиненням юридичної особи, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі про банкрутство (п. 2 ч. 1 ст. 90 КУзПБ). Незважаючи на той факт, що смерть фізичної особи є підставою для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (п. 2 ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"), сама по собі така реєстрація не тягне за собою закриття провадження у справі. У цьому зв`язку скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №9/679/07-НР та зазначає, що припинення юридичної особи та припинення фізичної особи-підприємця не слід ототожнювати в повній мірі.

20. Крім того, скаржник зауважує на тому, що на час винесення ухвали від 09.12.2021 у справі №5023/1668/12 до розгляду у судове засідання були призначені заяви ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння до ліквідаційної маси банкрута у зв`язку зі скасуванням торгів та договорів купівлі-продажу майна, які були підставою для вибуття майна з володіння банкрута (постанова Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2018 у справі №5023/1668/12).

21. У касаційній скарзі зазначено, що спірне майно забезпечує вимоги кредитора ТОВ "Сегура-Капітал" як іпотекодержателя у справі. Реалізація предмета іпотеки, яка в подальшому була визнана недійсною, в силу приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України не здатна породжувати ті правові наслідки, на які вона була розрахована, і зокрема, не здатна породжувати наслідок, передбачений ст. 17 Закону України "Про іпотеку" у вигляді припинення іпотеки, а у разі визнання реалізації предмета іпотеки недійсною, права іпотекодержателя щодо предмета іпотеки вважаються такими, що не припинялися, і продовжують існувати, враховуючи той факт, що статус заставного (забезпеченого) кредитора в процедурі банкрутства пов`язаний із наявністю в особи вимог до боржника, що забезпечені заставою майна боржника (ст. 1 КУзПБ), і такий статус, у разі визнання реалізації предмета іпотеки недійсною, вважається таким, що не припинявся, і підлягає визнанню за відповідною особою, проте, судом під час закриття провадження у справі про банкрутство не було вирішено питання щодо витребування спірного майна та поновлення іпотеки, запис про яку було вилучено на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 24.04.2012 про визнання банкрутом ФОП Гімпельсона І.М. та відкриття ліквідаційної процедури.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

22. Відзиви від учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

23. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час вирішення питання про закриття провадження у справі №5023/1668/12 у зв`язку зі смертю боржника та внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення підприємницької діяльності ФОП Гімпельсона І.М.

24. З урахуванням встановлених ст. 300 ГПК України меж розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд переглядає судові рішення в межах вимог та доводів касаційної скарги.

25. По суті вимоги касаційної скарги зводяться до того, що господарські суди неправомірно/передчасно/не на тій підставі закрили провадження у справі у зв`язку зі смертю боржника (фізичної особи-підприємця) після визнання його банкрутом та не вирішили наявний у справі №5023/1668/12 спір за заявою ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння до ліквідаційної маси банкрута у зв`язку з визнанням недійсними торгів та договорів купівлі-продажу майна, які були підставою для вибуття такого майна з володіння банкрута.

26. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

27. Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

28. 21.10.2019 введено в дію КУзПБ, частина 4 "Прикінцеві та перехідні положення" якого передбачає, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

29. Згідно з ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

30. Відповідно до обставин цієї справи, провадження у справі про банкрутство здійснювалося стосовно фізичної особи-підприємця.

31. Частинами 1, 2 ст. 50 ЦК України передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

32. Статтею 25 ЦК України передбачено здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки, що виникає у момент народження особи та припиняється у момент її смерті.

33. Пункт 2 ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлює, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у разі її смерті проводиться державним реєстратором на підставі ксерокопії свідоцтва про смерть фізичної особи.

34. Господарські суди попередніх інстанцій, встановивши факт смерті ОСОБА_2 , обґрунтовано виходили з того, що у зв`язку з цим фактом припинено діяльність суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця. У цьому зв`язку суди правильно зазначили, що у разі смерті фізичної особи, яка займалася підприємницької діяльністю, не передбачено в порядку правонаступництва переходу до спадкоємців померлого статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

35. В контексті розгляду даного спору Верховний Суд виходить з того, що у питанні процесуального правонаступництва у справі про банкрутство існує змістовна колізія між загальною та спеціальною нормами.

36. Так, загальною нормою, якою є зокрема ст. 52 ГПК України, встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

37. Водночас питання процесуального правонаступництва у справі про банкрутство врегульовано спеціальною нормою, якою є ст. 43 КУзПБ. Відповідно до вказаної правової норми у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі. Отже, КУзПБ передбачає можливість заміни лише кредитора у справі про банкрутство.

38. Спільне застосування загальної та спеціальної норми у даному випадку є неможливим з огляду на безумовну пов`язаність статусу фізичної особи-підприємця з конкретною фізичною особою та неможливість автоматичного переходу до спадкоємців цього статусу у разі смерті такого суб`єкта підприємницької діяльності.

39. У даному випадку подолання змістовної колізії відбувається із застосуванням відомого з часів римського права принципу lex specialis derogate generalis (лат. "спеціальний закон відміняє (витісняє) загальний закон" іншими словами діє правило пріоритету спеціальної норми - ст. 43 КУзПБ, оскільки така норма покликана врахувати особливості правовідносин у сфері банкрутства.

40. З огляду на неможливість здійснення правонаступництва у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця у разі смерті боржника, Верховний Суд вважає правильним застосування до спірних правовідносин приписів п. 6 ч. 2 ст. 231 ГПК, відповідно до яких господарський суд закриває провадження у справі якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

41. Доводи скаржника щодо наявності колізії між приписами ст. 231 ГПК України та ст. 90 КУзПБ щодо правових підстав закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку зі смертю боржника фізичної особи-підприємця Верховний Су відхиляє з огляду на таке.

42. В даному випадку відсутня конкуренція (колізія) правових норм оскільки загальна норма - п. 6 ч. 2 ст. 231 ГПК України безальтернативно визначає закриття провадження у справі правовим наслідком смерті фізичної особи, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Саме специфікою провадження у справах про банкрутство зумовлена неможливість правонаступництва щодо боржника. Наявність такої обставини у поєднанні з фактом смерті фізичної особи, щодо якої здійснювалося провадження у справі про банкрутство як суб`єкта підприємницької діяльності, є достатньою правовою підставою для застосування до спірних правовідносин п. 6 ч. 2 ст. 231 ГПК України.

43. Що стосується спеціальної норми, яка регулює порядок закриття у справі про банкрутство - ст. 90 КУзПБ, то вказана стаття додатково до загальної норми визначає правові підстави закриття провадження у справі притаманні саме провадженню у справі про банкрутство.

44. Стаття 90 КУзПБ встановлює обов`язок суду закрити провадження у справі про банкрутство, якщо припинено в установленому законодавством порядку юридичну особу, яка є боржником, про що є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак серед підстав закриття провадження у справі згідно з ст. 90 КУзПБ відсутня така підстава, як смерть боржника - фізичної особи-підприємця. Не міститься відповідної норми і в статті 123 КУзПБ, якою, зокрема в частині 7, визначені специфічні для провадження у справах про неплатоспроможність фізичних осіб підстави для закриття провадження у справі.

45. Тлумачення змісту ч. 1 ст. 90 КУзПБ у взаємозв`язку зі ст. 113 КУзПБ із застосуванням системного способу її інтерпретації свідчить, що наведена норма та визначені нею підстави закриття провадження у справі про банкрутство (за винятком підстав, визначених пунктами 1, 2, які стосуються виключно юридичної особи) є загальними щодо норм книги четвертої IV КУзПБ, яка містить підстави закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи (фізичної особи - підприємця), адже вони застосовуються до більш широкого кола відносин: як банкрутства юридичних осіб, так і фізичних осіб (фізичних осіб - підприємців).

46. Провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи (фізичної особи - підприємця) відповідно до положень КУзПБ може бути закрите з підстав:

- визначених ч. 7 ст. 123 КУзПБ (підстави, характерні за свою особливістю саме фізичній особі);

- визначених п.п. 1- 8 ч. 1 ст. 90 КУзПБ (тією мірою, якою ці підстави можуть стосуватися фізичної особи);

- визначених приписами п. 9 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, до яких з урахуванням відсильного характеру положень цього пункту належать інші підстави, передбачені законом (до яких відносяться, зокрема, випадки, зазначені в ч. 11 ст. 126, ч. 3 ст. 128, ч. 3 ст. 129, ч. 1 ст. 134 КУзПБ).

47. Верховний Суд виходить з того, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 12 ГПК України, норми КУзПБ застосовуються переважно як спеціальні норми права. У випадках відсутності в КУзПБ іншого врегулювання інституту закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку зі смертю фізичної особи та припиненням її господарської діяльності з внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, норми чинного ГПК України (п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України) мають застосовуватися як загальні норми процесуального права.

48. Спеціальна норма п. 9 ч. 1 90 КУзПБ, яка для визначення правових підстав закриття провадження у справі про банкрутство відсилає до більш спеціальних норм та містить встановлене ч. 2 ст. 90 КУзПБ правило, що провадження у справі про банкрутство може бути закрито у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 8 і 9 частини першої цієї статті, - лише до визнання боржника банкрутом, не може бути розцінена як така, що розповсюджує свою дію на загальну норму господарського процесу, визначену п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки єдиною законодавчо визначеною особливістю, що притаманна провадженню у справі про банкрутство у разі настання смерті боржника є неможливість здійснення процесуального правонаступництва.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає помилковими висновки господарського суду апеляційної інстанції про певну неузгодженість між чинними нормами ГПК України та КУзПБ стосовно підстав для закриття провадження у справі про банкрутство у разі смерті боржника фізичної особи - підприємця та необхідності застосування аналогії права та закону. Водночас наведені мотиви господарського суду апеляційної інстанції не вплинули на правильність його висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

49. Стосовно доводів скаржника, що судами попередніх інстанцій не вирішено наявний у справі №5023/1668/12 спір за заявою ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння до ліквідаційної маси банкрута у зв`язку зі визнанням недійсними торгів та договорів купівлі-продажу майна, які були підставою для вибуття такого майна з володіння банкрута, Верховний Суд виходить з того, що не вирішення такого спору не спростовує наявності правових підстав для закриття провадження у справі про банкрутство з огляду на смерть фізичної особи та припинення її господарської діяльності відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

50. В той же час особа, що вважає себе іпотекодержателем майна, яким були забезпечені кредиторські вимоги, не позбавлена можливості доводити наявність такого права в порядку позовного провадження після закриття провадження у справі про банкрутство.

51. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженої постанови, як і аргументи про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування таких норм, не знайшли свого підтвердження за під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

52. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

53. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції, - без змін.

Судові витрати

54. У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сегура-Капітал" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2021 у справі №5023/1668/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді О. Банасько

В. Погребняк