ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р. Справа№ 910/7124/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювар"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2022

у справі № 910/7124/22 (суддя Картавцева Ю.В.)

За позовом Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювар"

про стягнення 14 488,67 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2022 році Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювар" про стягнення 14 488,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №29611 від 05.09.2020 у частині оплати вартості поставленого товару з огляду на що позивач просив суд стягнути з відповідача 60 090,42 грн, з яких сума основної заборгованості у розмірі 50 075,35 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10 015,07 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2022 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювар" на користь Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" основний борг у розмірі 4 473 грн. 60 коп., штрафні санкції у розмірі 10 015 грн. 07 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт поставки товару позивачем, при цьому строк оплати вартості поставленого товару відповідно до видаткових накладних № (V1) 49159374, № (V1) 49159375 та № (V1) 49159376 від 11.06.2021 є таким, що настав 13.06.2022, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог. Одночасно, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору місцевим господарським судом задоволено вимогу позивача про стягнення штрафних санкцій.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лювар" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2022 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем та вказує, що відповідачем повернуто товар на суму 65 225, 04 грн, а також здійснено оплату на суму 45 601, 75 грн, що свідчить про повне погашення заборгованості. Крім цього, апелянт також не погоджується з висновком суду першої інстанці про задоволення штрафних санкцій.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7124/22.

07.12.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/7124/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювар" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2022, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.09.2020 року між Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лювар» (покупець, відповідач) укладено Договір поставки №29611, пунктом 1.1. якого визначено, що відповідно до умов цього Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити певний товар, асортимент, кількість та ціна якого, зазначені в видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 5.4. Договору загальна сума по Договору складається із всіх договірних вартостей по всіх видаткових накладних до даного договору.

Цей Договір складений в трьох примірниках, два примірники - для Постачальника, один примірник для Покупця, вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє на протязі 2 (двох) календарних років, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з умовами даного Договору. Дострокове розірвання не звільняє жодну із сторін від виконання грошових зобов`язань, що виникли під час дії даного Договору (п. 12.10. Договору).

Відповідно до видаткової накладної № (V1) 49159374 від 11.06.2022 постачальник передав, а покупець отримав товар загальною вартістю 87 175,46 грн. з ПДВ (т. 1 а.с. 13-15).

Відповідно до видаткової накладної № (V1) 49159375 від 11.06.2022 постачальник передав, а покупець отримав товар загальною вартістю 10 933,55 грн. з ПДВ (т. 1 а.с. 16-17).

Відповідно до видаткової накладної № (V1) 49159376 від 11.06.2022 постачальник передав, а покупець отримав товар загальною вартістю 1 320,18 грн. з ПДВ (т. 1 а.с. 18)

Таким чином, за вищевказаними накладними передано товару загальною вартістю 99 429,19 грн.

Поряд з цим, місцевим господарським судом також встановлено, що відповідно до платіжних доручень №2803 від 05.08.2022 на суму 3 640,00 грн. (т. 1 а.с. 49) та №2309 від 08.08.2022 на суму 41 961,75 грн. (т. 1 а.с. 50) покупець сплатив постачальнику заборгованість за товар згідно Договору на загальну суму 45 601,75 грн.

Одночасно з цим, відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 65 225,04 грн, що підтверджується видатковими накладними (повернення) №32 від 12.07.2022 (т. 1 а.с. 44), №35 від 12.07.2022 (т. 1 а.с. 45), №38 від 12.07.2022 (т. 1 а.с. 46), №40 від 12.07.2022 (т. 1 а.с. 47).

У п. 6.9. Договору Сторони дійшли згоди, що до моменту здійснення повної оплати товару покупцем, покупець має право за згодою сторін повернути неоплачений товар постачальнику, за умови збереження його товарного виду. Факт повернення товару підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №29611 від 05.09.2020 у частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару з огляду на що позивач (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог) просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 4 473,60 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10 015,07 грн.

Вирішуючи спір, місцевий господарський суд правильно визначив правову природу правовідносин, які склалися між сторонами, вказавши, що такі відносини мають ознаки договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами договору передбачено, що оплата покупцем товару здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. Разом з цим, з накладних № (V1) 49159374 від 11.06.2022, № (V1) 49159375 від 11.06.2022 та № (V1) 49159376 від 11.06.2022 вбачається, що товар за згаданими вище накладними було поставлено на умовах оплати відстрочення платежу 30 календарних днів.

Отже, кінцевою датою оплати було 11.07.2022 року. Однак, як зазначалося раніше, 12.07.2022 року відповідачем було здійснене часткове повернення товару позивачу на загальну суму 65 225, 04 грн. за видатковими накладними (повернення) №№32, 35, 38 та 40 від 12.07.2022 року.

Колегія суддів зазначає, що з зазначених видаткових накладних вбачається, що відповідачем було здійснено повернення товару за накладними № 46903661 від 15.03.2022, № 46909301 від 15.03.2022, № 47036954 від 20.03.2022, № 47214520 від 30.03.2022, № 47214521 від 30.03.2022, № 47296064 від 02.04.2022, № 47296069 від 02.04.2022, № 47321158 від 05.04.2022, № 47377125 від 07.04.2022, однак, як вірно зазначено місцевим господарським судом, заборгованість за якими не входить до предмета розгляду даної справи.

Одночасно також слід звернути увагу, що за зазначеними вище видатковими накладними (повернення), в графі найменування товару, вбачається про повернення препаратів, які не поставлялися позивачем за оспорюваними накладними, а відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували сплату заборгованості в розмірі 4 473,60 грн, а також останнім не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності свого обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості.

З приводу задоволення до стягнення з відповідача відсотків за користування сужими грошовими коштами суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі ст. 218 ГК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання несе учасник господарських відносин. Відсутність у боржника необхідних коштів не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконания зобов язання за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно п. 10.4. Договору за умови прострочення покупцем строків оплати за товар за цим Договором, він повинен сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі двадцяти відсотків від простроченої суми оплати.

Разом з тим, колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта, що користування чужими грошовими коштами може мати місце тільки після реалізації товару, а не після його постачання, оскільки, як вже зазначалося, умовами договору передбачено, що оплата покупцем товару за оспорюваними накладними здійснюється на умовах оплати відстрочення платежу в 30 календарних днів, а кінцевою датою оплати за згаданими накладними було 11.07.2022 р., отже станом на дату звернення позивача до суду у відповідача вже виник обов`язок зі сплати заборгованості на користь позивача, а отже вимога позивача про стягнення відсотків за користування сужими грошовими коштами є правомірною.

Також, колегією суддів не приймаються доводи апелянта про неспівмірність штрафних санкцій із збитками кредитора з розрахунку, що основна заборгованость складає 4 473, 60 грн, а штрафні санкції 10 015, 07 грн, які за твердженням апелянта в 2,5 рази перевищують суму боргу, оскільки по-перше, доказів виконання зобов`язання зі спати заборгованості у розмірі 50 075,35 грн. у передбачені Договором строки, відповідачем до матеріалів справи не надано, а по-друге позивач просив суд стягнути з відповідача 60 090,42 грн, з яких сума основної заборгованості у розмірі 50 075,35 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10 015,07 грн, при цьому, вже під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було здійснено часткову оплату боргу у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог.

Розрахунок наданий позивачем є обґрунтованим, не спростований належними та допустимими доказами відповідачем, а відтак вимога про стягнення штрафу у сумі підлягає задоволенню.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що апелянтом зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2022 року у справі №910/7124/22 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювар" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2022 року у справі №910/7124/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2022 року у справі №910/7124/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7124/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз