ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 лютого 2023 року Справа № 903/934/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Віломікс Україна, м. Житомир

до відповідача: Приватного підприємства Фермерське господарство Західний Буг, м. Володимир-Волинський, Волинська обл.

про стягнення 692 432 грн. 75 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

06.12.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Віломікс Україна до Приватного підприємства Фермерське господарство Західний Буг про стягнення 692 431 грн. 75 коп., з яких: 345 387 грн. 20 коп. основного боргу, 34 618 грн. 24 коп. коригування вартості оплаченого товару до курсу валют, 96 708 грн. 42 коп. курсової різниці на залишок боргу, 85 058 грн. 03 коп. інфляційних втрат, 119 134 грн. 86 коп. пені, 11 526 грн. 00 коп. 3% річних та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору поставки №22/21 від 27.08.2021 зобов`язань по оплаті отриманого товару.

Ухвалою суду від 08.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали, позивачу, - протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ч.5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача ПП «ФГ «Західний Буг» є вул. Ганни Жежко, 9, Володимир-Волинський, Волинська обл. (а.с. 34).

Аналогічна адреса вказана у позовній заяві, договорі поставки від 27.08.2021.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 08.12.2022 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача.

Однак, судова повістка повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 36-39).

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі, а саме 19.12.2022.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), а також Верховного Суду від 27.11.2019 №913/879/17, від 21.05.2020 №10/249-10/19, від 15.06.2020 №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 №911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Строк для подання відзиву по 03.01.2023.

27.12.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги вважає частково підставними в частині суми основного боргу, інфляційних втрат, відсотків річних. В іншій частині вимог просить відмовити. Зазначає, що з врахування часткової оплати заборгованості сума основного боргу становить 335 387 грн. 20 коп. та визнається відповідачем. Позивачем безпідставно нараховано суму коригування вартості оплаченого товару до курсу валют, оскільки акт коригування вартості товару відповідач не отримував. Просить суд зменшити нараховану позивачем пеню до 1 % з врахуванням введення на всій території України воєнного стану, настання форс-мажорних обставин, частковою оплатою боргу. Здійснити розподіл судових витрат з урахуванням часткового визнання позову.

Позивач відзив відповідача отримав 28.12.2022, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №190.

Строк для подання відповіді на відзив по 02.01.2023.

09.01.2023 на електронну адресу суду надійшли заперечення на відзив ТОВ «Віломікс Україна» від 06.01.2023.

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом (частина перша статті 161 ГПК України).

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 118 ГПК України).

З огляду на те, що заперечення на відзив, які відповідно до положень ГПК України є відповіддю на відзив, позивач надіслав на адресу суду після настання терміну, який визначив Господарський суд Волинської області в ухвалі про відкриття провадження у справі від 08.12.2022, а також враховуючи відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у зв`язку з відсутністю такого клопотання позивача (стаття 119 ГПК України), суд дійшов висновку про залишення відповіді на відзив без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №903/1030/19 від 31.08.2021.

Ч. 2 ст. 119 ГПК України передбачає можливість продовжити встановлений ним процесуальний строк до його закінчення. Встановлений судом строк закінчився 02.01.2023.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи відсутність відповіді на відзив позивача, закінчення строку на її подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки (але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справ призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

27.08.2021 між ТОВ «Віломікс Україна» (постачальник) та ПП «ФГ «Західний Буг» (покупець) укладено договір поставки №22/21 (а.с. 11-14).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки №22/21 від 27.08.2021.

Згідно умов договору постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у специфікації, які є невід`ємною частиною договору, та із врахуванням можливих коригувань ціни згідно п.3.4 цього договору у випадках зміни курсу гривні до євро на дату, що передує даті платежу, відносно курсу гривні до євро на дату, що передувала даті підписання специфікації. Вартість та ціна товару у специфікації у відповідності із ст.533 Цивільного кодексу України визначається в грошовому еквіваленті євро до гривні та вказується у гривні (п. 1.1). Грошовий еквівалент євро до гривні визначається у специфікації за курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками дня, що передує даті підписання сторонами специфікації, на підставі даних офіційного сайту ПАТ КБ «ПриватБанк» або письмової довідки Житомирської філії ПАТ КБ «ПриватБанк». Кількість та асортимент товару, адреси та строки поставки кожної конкретної партії, що постачається згідно даного договору, погоджуються та визначаються сторонами у специфікації, яка виписується на кожну партію товару (п. 1.2). Загальна кількість товару складається із загального обсягу товару, поставленого за відповідними видатковими накладними протягом строку дії договору (п. 1.4). Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної, що засвідчує факт прийняття Товару Покупцем від Постачальника (п. 2.3). При застосуванні перерахунку ціни товару у відповідності до п. 3.4 цього договору, постачальник складає акт коригування вартості товару та надсилає його покупцю засобами електронного зв`язку та одночасно поштовим відправленням. Дата вручення акту коригування вартості товару для відділення зв`язку вважається датою отримання його покупцем. Оплата акту коригування вартості товару здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів від дати вручення акту коригування вартості товару для відділення зв`язку. Акт коригування вартості товару складається постачальником в односторонньому порядку, без узгодження із покупцем (п. 2.4). Оплата за кожну партію товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дня одержання в повному обсязі партії товару (п. 3.3).

У разі зміни інформаційного безготівкового курсу ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH в сторону здешевлення гривні більше, ніж на два відсотки, яка може виникнути з дня отримання покупцем партії товару і до моменту повного розрахунку за партію товару, що поставляється, покупець зобов`язаний оплатити вартість товару за цінами, збільшеними пропорційно росту безготівкового курсу ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH. При невиконанні покупцем вимог першої частини, п.п. 3.4 договору продавець має право в односторонньому порядку без узгодження із покупцем змінити ціну оплаченого товару. У цьому випадку пропорційно зміні ціни підлягає зміні (коригуванню) і вартість товару. Сума коригування вартості товару (сума доплати) за кожним окремим платежем покупця визначається за такою формулою:

S=V* (К1/К0)-V,

де:

S - сума коритування вартості товару (сума доплати);

V - сума отриманого платежу від покупця;

К1 - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками наступного дня, після надходження грошових коштів на рахунок продавця;

КО - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками дня, що передував даті підписання сторонами специфікації.

Якщо товар оплачений покупцем, то загальна сума коригування вартості товару (сума доплати) становить суму коригувань вартості товару за кожним окремим платежем покупця згідно вищенаведеної формули (п.3.4). Якщо покупцем товар не оплачений (частково чи повністю) то постачальник при зверненні із претензією до покупця чи із позовом до господарського суду визначає суму основного боргу (грошового зобов`язання) за такою формулою:

S=V* (К1/К0),

де:

S - сума основного боргу (грошового зобов`язання);

V - вартість отриманого та неоплаченого покупцем товару згідно видаткових накладних;

К1 - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками дня, що передував даті подання претензії, позовної заяви чи даті уточнення позовних вимог при розгляді справи судом;

КО - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками дня, що передував даті підписання сторонами специфікації (п. 3.5).

У разі порушення покупцем умов п. 3.3. цього договору він зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення виконання зобов`язання припиняється за датою виконання зобов`язання покупцем. Сторони дійшли згоди, що до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки (п. 5.4). Договір набирає чинності та вступає в дію в момент підписання його сторонами та діє до 31.12.2021, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо одна із сторін за 30 календарних днів до моменту закінчення терміну дії даного договору не виявила бажання розірвати його, договір вважається пролонгованим (продовженим) на кожний наступний календарний рік на умовах, викладених у даному договорі (п. 7.1).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

28.08.2021 сторонами підписано специфікацію №1 до договору на поставку товару, зокрема жито Хеллтоп (гібридне, насіння) кількістю 504 одиниці, загальною вартістю 817 387 грн. 20 коп. Валютна сума реалізації становить 25 704 євро (а.с. 15).

Поставка товару на суму 817 387 грн. 20 коп. підтверджується видатковою накладною №776 від 28.08.2021 (а.с. 16).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково на суму 472 000 грн. 00 коп., що підтверджено сторонами у заявах по суті спору.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 12.10.2022 на суму 405 005 грн. 44, в т.ч. 370 387 грн. 20 коп. основного боргу та загальна вартість коригування курсової різниці 34 618 грн. 24 коп. Претензія отримана відповідачем 21.11.2022, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №904 (а.с. 19-27).

Відповідачем також здійснено не враховане позивачем при зверненні з позовом (позовна заява надіслана до суду 25.11.2022) часткове погашення заборгованості в сумі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1499 від 15.11.2022.

Згідно ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, сплату відповідачем 15.11.2022 заборгованості в сумі 10 000 грн. 00 коп., суд дійшов висновку про закриття провадження у даній частині.

При цьому судом враховано практику Верховного Суду, що закриття провадження у справі можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення (постанова №638/3792/20 від 20.09.2021).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 335 387 грн. 20 коп. підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 34 618 грн. 24 коп. вартості коригування курсової різниці за оплачений не у встановлені договором строки товар, 96 708 грн. 42 коп. курсової різниці за основну суму боргу.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

Отже гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Умовами договору передбачено безготівковий курс ПАТ КБ «Приватбанк».

За змістом статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

З огляду на викладене норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Отже умови укладеного між сторонами у справі договору поставки передбачають можливість зміни ціни договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями статті 632 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене грошове зобов`язання покупця хоча і виражене у гривні, проте має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. При цьому визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. Встановлена у договорі поставки умова про здійснення оплати товару за орієнтовною вартістю з відповідним подальшим коригуванням орієнтовної вартості пропорційно курсу відповідної іноземної валюти (долара США) станом на дату, що передує даті оплати товару, має на меті поновити увесь обсяг втрат вартості товару, які позивач як постачальник отримав унаслідок зміни курсу гривні до долара США. Отже враховуючи те, що орієнтовна вартість товару перераховується (коригується) відповідачем станом на дату, що передує даті саме фактичної оплати товару (незалежно від того, чи своєчасно, чи ні була здійснена ця оплата) з урахуванням курсу долара США до гривні, втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орієнтовної вартості товару, відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 №910/11077/20.

Згідно п.п. 3.4, 3.5 договору поставки у разі зміни інформаційного безготівкового курсу ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH в сторону здешевлення гривні більше, ніж на два відсотки, яка може виникнути з дня отримання покупцем партії товару і до моменту повного розрахунку за партію товару, що поставляється, покупець зобов`язаний оплатити вартість товару за цінами, збільшеними пропорційно росту безготівкового курсу ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH. При невиконанні покупцем вимог першої частини, п.п. 3.4 договору продавець має право в односторонньому порядку без узгодження із покупцем змінити ціну оплаченого товару. У цьому випадку пропорційно зміні ціни підлягає зміні (коригуванню) і вартість товару. Сума коригування вартості товару (сума доплати) за кожним окремим платежем покупця визначається за такою формулою:

S=V* (К1/К0)-V,

де:

S - сума коритування вартості товару (сума доплати);

V - сума отриманого платежу від покупця;

К1 - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками наступного дня, після надходження грошових коштів на рахунок продавця;

КО - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками дня, що передував даті підписання сторонами специфікації.

Якщо товар оплачений покупцем, то загальна сума коригування вартості товару (сума доплати) становить суму коригувань вартості товару за кожним окремим платежем покупця згідно вищенаведеної формули (п.3.4).

Якщо покупцем товар не оплачений (частково чи повністю) то постачальник при зверненні із претензією до покупця чи із позовом до господарського суду визначає суму основного боргу (грошового зобов`язання) за такою формулою:

S=V* (К1/К0),

де:

S - сума основного боргу (грошового зобов`язання);

V - вартість отриманого та неоплаченого покупцем товару згідно видаткових накладних;

К1 - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками дня, що передував даті подання претензії, позовної заяви чи даті уточнення позовних вимог при розгляді справи судом;

КО - інформаційний безготівковий курс ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продажу EUR/UAH за підсумками дня, що передував даті підписання сторонами специфікації (п. 3.5).

Суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що нараховані позивачем 34 618 грн. 24 коп. коригованої вартості оплаченого товару до курсу валют, 96 708 грн. 42 коп. курсової різниці залишку боргу арифметично правильні, підставні та підлягають до стягнення з відповідача.

Заперечення відповідача щодо невиконання позивачем умов договору, зокрема п. 2.4, не приймається судом.

Згідно п. 2.4 договору при застосуванні перерахунку ціни товару у відповідності до п. 3.4 цього договору, постачальник складає акт коригування вартості товару та надсилає його покупцю засобами електронного зв`язку та одночасно поштовим відправленням. Дата вручення акту коригування вартості товару для відділення зв`язку вважається датою отримання його покупцем. Оплата акту коригування вартості товару здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів від дати вручення акту коригування вартості товару для відділення зв`язку. Акт коригування вартості товару складається постачальником в односторонньому порядку, без узгодження із покупцем.

Вказаним пунктом форма акту не встановлена.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію про сплату, в тому числі спірної курсової різниці 34 618 грн. 24 коп. на оплачений товар з розрахунком, яку відповідач отримав 21.11.2022, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №904 (а.с. 19-24).

Таким чином, відповідач був повідомлений про необхідність сплати та суму курсової різниці на оплачений товар, яку він зобов`язаний був оплатити.

Курсова різниця на залишок боргу розрахована відповідно до п. 3.5 договору при зверненні з позовом до суду.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нараховані позивачем на суму основного боргу 11 526 грн. 00 коп. 3% річних визнані відповідачем, підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України.

Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другої статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, у зв`язку з чим заявлені позивачем 85 058 грн. 03 коп. інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду №910/11077/20 від 29.04.2021.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідні положення Господарського кодексу України також передбачають, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання він зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню). Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання (ст. 230).

За змістом частини 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 5.4 договору у разі порушення покупцем умов п. 3.3. цього договору він зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення виконання зобов`язання припиняється за датою виконання зобов`язання покупцем. Сторони дійшли згоди, що до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки.

П. 7 Прикінцевих та перехідних положень ГК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що позивачем пеню в сумі 119 134 грн. 86 коп. за період з 29.09.2021 по 09.11.2022 нараховано на суму основного боргу арифметично правильно.

Відповідач у відзиві просить зменшити розмір пені до суми, яка дорівнюватиме 1% від суми позову, а саме: 1 191 грн. 35 коп.

Клопотання обґрунтоване тим, що протягом всього часу господарської діяльності відповідач намагається своєчасно виконувати свої зобов`язання, передбачені умовами господарських договорів. Однак, після вересня 2021, у зв`язку зі зміною кон`юнктури ринкових цін та фінансовими труднощами, що виникли у підприємства, доходи ПП «ФГ «Західний Буг» значно знизилися. Непоправні наслідки для господарської діяльності підприємства спричинило введення воєнного стану на території України, адже у цей період підприємство фактично не працювало. Лише на даний час підприємство почало відновлювати господарську діяльність для можливості подальшого виконання податкових та господарських зобов`язань.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №910/488/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 у справі №914/1888/19, від 26.01.2021 у справі №916/880/20, від 26.01.2021 у справі №916/880/20.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18).

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки, на що Верховний Суд неодноразово вказував.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові від 24.02.2021 у справі №924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи інтереси обох сторін, важливість господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки від 27.08.2021, відсутність доказів прямого умислу в діях відповідача, спрямованих на порушення зобов`язання, часткове погашення та визнання позову відповідачем, мету неустойки стимулювання до виконання основного грошового зобов`язання, відсутність доказів не можливості виконання зобов`язання з 29.09.2022, надання відстрочки в оплаті на 30 календарних днів, оплату за понад рік прострочки в межах половини боргу, період прострочки, коригування боргу та стягнення 3% річних, право суду на зменшення штрафних санкцій не лише за заявою сторони, але й з ініціативи суду, суд на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України вважає за можливе зменшити розмір заявлених до стягнення сум пені на 50%, у зв`язку з чим підставними та підлягають до стягнення з відповідача 59 567 грн. 43 коп.

У позові на суму 59 567 грн. 43 коп. пені слід відмовити у зв`язку із зменшенням судом розміру пені.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, з мотивувальної частини рішення якої вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Щодо введення на всій території України воєнного стану, суд зазначає, що його введення не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором поставки.

Також, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України та ч.3 ст.7 Закону України «,Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач у відзиві від 23.12.2022 позовні вимоги визнає частково, зокрема суму основного боргу 335 387 грн. 20 коп., 3% річних в сумі 11 526 грн. 00 коп., всього на суму 346 913 грн. 20 коп., з якої підлягає до сплати судовий збір у сумі 5 203 грн. 70 коп.

При зверненні до суду з позовними вимогами в сумі 692 432 грн. 75 коп. позивачем сплачений судовий збір в сумі 10 386 грн. 48 коп.

Враховуючи часткове визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачу 50% судового збору з розрахунку визнаних відповідачем позовних вимог 2 601 грн. 85 коп. (335 387 грн. 20 коп. основного боргу, 11 526 грн. 00 коп. 3% річних 5 203 грн. 70 коп. 1,5% судового збору / 50%).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судовий збір у сумі 150 грн. 00 коп. підлягає поверненню за клопотанням позивача (10 000 грн. 00 коп. х 1,5%).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 6 358 грн. 77 коп. (34 618,24 грн. + 96 708,42 грн. (курсова різниця) + 119 134,86 грн. (пеня) = 250 461,52 грн. х 1,5% = 3 756,92 грн. + 2 601, 85 грн. (50% визнані вимоги) = 6 358, 77 грн.) відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

У зв`язку з відмовою у стягненні 85 058 грн. 03 коп. інфляційних втрат судовий збір у сумі 1 275 грн. 87 коп. не підлягає стягненню з відповідача.

При зменшенні суми штрафних санкцій судовий збір у повній сумі підлягає віднесенню на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Провадження у справі на суму 10 000 грн. 00 коп. закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Фермерське господарство «Західний Буг» (вул. Ганни Жежко, 9, м. Володимир-Волинський, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віломікс Україна» (м-н. Путятинський, 2, оф. 220, м. Житомир, )

- 335 387 грн. 20 коп. основного боргу, 34 618 грн. 24 коп. суми коригування вартості оплаченого товару до курсу валют, 96 708 грн. 42 коп. суми коригування на залишок боргу, 11 526 грн. 00 коп. 3% річних, 59 567 грн. 43 коп. пені та 6 358 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 544 166 грн. 06 коп. (п`ятсот сорок чотири тисячі сто шістдесят шість грн. 06 коп.)

4. У позові на суму 144 625 грн. 46 коп. відмовити.

5. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути із Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Віломікс Україна» (м-н. Путятинський, 2, оф. 220, м. Житомир, ) судовий збір у сумі 2 601 грн. 85 коп. (дві тисячі шістсот одна грн. 85 коп.), сплачений згідно платіжного доручення №3272 від 14.11.2022.

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук