ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р. Справа №914/3316/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ПрАТ «Техенерго» б/н від 06.01.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/81/22 від 06.01.2023)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.12.2022 (суддя Горецька З.В.) винесену за результатами заяви про забезпечення позову

у справі № 914/3316/22

заявник: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» (надалі ТзОВ «Сіті Соул») , м. Київ,

особа, яка може отримати статус учасника справи: Приватне акціонерне товариство «Техенерго» ( надалі ПрАТ «Техенерго»), м. Львів,

про: стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

від заявника Богдан З.С. - адвокат

від особи, яка може отримати статус учасника справи Шегинський Р.А. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Сіті Соул» звернулося до Господарського суду Львівської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.12.2022 року заяву ТзОВ «Сіті Соул» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено в повному обсязі. Накладено арешт на грошові кошти, що належать відповідачу Приватному акціонерному товариству «Техенерго» у розмірі 58 218 273, 42 грн, які знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, до вирішення спору по суті.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, Господарський суд Львівської області виходив з того, що майбутній позов за своїм змістом буде майновим, а тому захід забезпечення у вигляді арешту грошових коштів має невід`ємний зв`язок із предметом позову та утворює ідеальну логічну послідовність захисту прав позивача в судовому порядку. Окрім того, суд дійшов висновку, що у разі не вчинення дій, таких як накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, є ймовірність щодо вчинення навмисних дій зі сторони відповідача (його посадових осіб) щодо виведення коштів з рахунків товариства «Техенерго», що значно ускладнить виконання рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог та може зробити неможливим погашення заборгованості перед позивачем. Вжиття заходів забезпечення є необіхдним, оскільки цим забезпечено ефективний захист прав та законних інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду та, враховуючи, що у відповідача відсутнє будь-яке зареєстроване нерухоме майно, за рахунок продажу якого може бути виконано рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми стягнення до вирішення спору по суті.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПрАТ «Техенерго» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено застосування норм процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено незаконну ухвалу, просить її скасувати, ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зокрема, скаржник стверджує, що позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що ПрАТ «Техенерго» намагається вчинити дії, спрямовані на унеможливлення виконання можливого рішення суду про стягнення коштів з відповідача, чи на ухилення від виконання зобов`язання. Апелянт вважає, що суд вказаним обставинам жодної оцінки не надав. Також апелянт звертає увагу, що вказані заходи забезпечення позову стануть наслідком повного припинення господарської діяльності товариства відповідача, оскільки вони фактично позбавлять будь-якої можливості здійснювати платежі на виконання своїх господарських зобов`язань, оскільки кошти понад суму, на яку накладено арешт на рахунки товариства відсутні. Вжитий захід забезпечення позову жодним чином не сприятиме можливому майбутньому виконанню рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача. Окрім того, скаржник зазначає, що в умовах воєнного часу господарська діяльність відповідача є вкрай важливою, оскільки товариство має великий досвід у проведенні пусконалагоджувальних робіт на енергоблоках АЕС, проведенні їх модернізації, а також здійснює роботи з відновлення енергетичної інфраструктури. Також звертає увагу, що у зв`язку з окупацією нашої Держави та захопленням Запоріжської АЕС російським агресором, постійні блокування роботи інших атомних електростанцій, зумовили зупинення погашення заборгованості ДП «НАЕК «Енергоатом» перед ПрАТ «Техенерго», що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості перед позивачем.

ТзОВ «Сіті Соул» 26.01.2023 подано відзив на апеляційну скаргу вих. №23-0065 від 23.01.2023 (зареєстрований в канцелярії 23.01.2023 №01-04/430/23), в якому останній зазначає, що ПрАТ «Техенерго» впродовж тривалого часу не виконувало своїх зобов`язань за договорами поставки №120719/19.12.187/2 від 12.07.2019 року та №0806/21/21.12.204/2 від 08.06.2021 та продовжує ухилятися від виконання своїх грошових зобов`язань перед ТзОВ «Сіті Соул». Так, на думку ТзОВ «Сіті Соул», апелянт всіма активними способами намагається перешкодити ТОВ «Сіті Соул» у реалізації права на судовий захист, що підтверджується, зокрема, зловживанням ПрАТ «Техенерго» своїми процесуальними правами у справі №914/1650/22 за заявою ТзОВ «Сіті Соул» про відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Техенерго», у зв`язку з чим засідання відкладалося протягом п`яти місяців поспіль, а також пред`явленням боржником безпідставного позову до Господарського суду м. Києва з метою створення штучного спору та недопущення відкриття провадження у справі про банкрутство. Заявник вважає, що вжиті Господарським судом Львівської області заходи забезпечення позову пов`язані з предметом позову, є адекватними, збалансованими, а тому у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Техенерго» слід відмовити повністю.

Представник скаржника в судовому засіданні 24.01.2023 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ТзОВ «Сіті Соул» в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначено статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Зі змісту вказаних статей вбачається, що обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21).

Як слідує з Постанови Верховного Суду від 27.12.2022 у справі №905/255/22 не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, предметом позову, яку планує позивач подати до суду, є вимога про стягнення з ПрАТ "Техенерго" на користь ТзОВ "Сіті Соул" заборгованості за договорами поставки №120719/19.12.187/2 від 12.07.2019 року та №0806/21/21.12.204/2 від 08.06.2021, з врахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 58 218 273,42 грн. Позовні вимоги будуть обґрунтовуватися тим, що відповідач не виконав умов договорів поставки щодо оплати коштів, що стане підставою для звернення з позовом до суду.

Господарський суд Львівської області, задовольняючу заяву ТзОВ «Сіті Соул» про забезпечення позову, виходив з того, що тривале невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості поставленого на користь ПрАТ «Техенерго» товару, свідчить про обґрунтованість припущень позивача, що грошові кошти, які заявлені до стягнення в межах даного спору, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, що не дозволить виконати судове рішення у разі задоволення судом позовних вимог у даній справі.

При цьому, за висновком суду, у разі не вчинення дій, таких як накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, є ймовірність щодо вчинення навмисних дій зі сторони відповідача (його посадових осіб) щодо виведення коштів з рахунків останнього, що значно ускладнить виконання рішення по цій справі, у разі задоволення позовних вимог, та може зробити неможливим погашення заборгованості перед позивачем.

Господарський суд Львівської області в оскаржуваній ухвалі також враховує покликання позивача на те, як що ПрАТ «Техенерго» за 2021 рік брав участь та ставав переможцем в державних закупівлях на суму більш ніж 320 мільйонів гривень, а за 2022 рік близько 16 мільйонів гривень, про що свідчить відкрита інформація з веб-сайту майданчику «Dozorro». ТзОВ «Сіті Соул», водночас, наголошує на тому, що вказані обставини свідчать про активну господарську діяльність ПрАТ «Техенерго», яке, однак, використовувало кошти від такої діяльності не для проведення розрахунків із ТзОВ «Сіті Соул», що, на переконання заявника, суперечить таким основним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. При цьому не вчинення дій, направлених на погашення заборгованості перед позивачем, може свідчити про перерахування відповідних грошових коштів на користь третіх осіб під час ведення його господарської діяльності.

Відтак, виходячи з наведених підстав, Господарський суд Львівської області дійшов висновку, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти є співмірним та прямо стосується предмету позову і, оскільки існує ризик зникнення грошових коштів або їх відчуження на користь третіх осіб, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача у випадку задоволення його позову та призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

При цьому суд вказав на те, що заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача є необхідними, оскільки цим забезпечено ефективний захист прав та законних інтересів позивача, сприятиме відновленню порушеного права, до того ж за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у відповідача відсутнє будь-яке зареєстроване нерухоме майно, за рахунок продажу якого може бути виконано рішення суду про стягнення заборгованості.

Проте, суд апеляційної інстанції з такими висновками Господарського суду Львівської області не погоджується та зазначає таке.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову суд не повинен досліджувати обґрунтованість позову, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову та, обґрунтовуючи наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Відповідача, обмежився лише наведенням мотивів, викладених у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову та посиланням на загальні норми ГПК України. При цьому судом взагалі не наведено мотивів заперечення відповідача щодо такого заходу забезпечення позову.

Окрім того, судом першої інстанції не наведено обставин з посиланням на докази, які б свідчили про вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову так із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача, в тому числі і дій, спрямованих на безпідставне витрачання ними коштів чи приховування активів тощо.

Отже, висновок суду щодо потенційної можливості настання в майбутньому негативних наслідків для позивача без надання відповідного обґрунтування та доказів не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

При застосуванні заходів забезпечення позову суду необхідно враховувати збалансованість інтересів усіх учасників процесу.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Зважаючи на викладене, Західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову не надав належної правової оцінки обставинам справи та доводам, на підставі яких позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову, чим порушив принцип співмірності заходу забезпечення позову та збалансованість інтересів сторін у справі.

Вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову не відповідає вимогам щодо адекватності та внаслідок його застосування фактично блокується (припиняється) господарська діяльність товариства відповідача, оскільки останнє фактично позбавлене будь-якої можливості здійснювати платежі на виконання своїх господарських зобов`язань.

Заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

З огляду на викладене, висновок Господарського суду Львівської області про задоволення заяви ТзОВ «Сіті Соул» про забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях щодо можливого ухилення Відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує , що ПрАТ «Техенерго» є багатопрофільним підприємством у сфері теплової та атомної енергетики, яке у воєнний час, під час російської агресії на Україну здійснює свою діяльність у вирішенні проблем, що виникають у зв`язку з систематичними ракетними атаками ворога на об`єкти критичної інфраструктури України, що створює загрозу енергетичній безпеці нашої Держави. Також суд бере до уваги покликання апелянта на те, що блокування роботи атомних електростанцій в Україні, в т..ч. захоплення Запоріжської АЕС, призвело до зупинення погашення заборгованості ДП «НАЕК «Енергоатом» перед ПрАТ «Техенерго» за виконані роботи, а відтак, і у останнього виникли боргові зобов`язання перед позивачем.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Техенерго» повідомляє, що з метою врегулювання питання погашення заборгованості ПрАТ «Техенерго» пропонувало ТзОВ «Сіті Соул» різні варіанти вирішення проблеми оплати, зокрема, відступлення права вимоги за договорами підряду до ДП «НАЕК «Енергоатом», погашення існуючої заборгованості у короткостроковій перспективі згідно погодженого сторонами графіку платежів тощо. Однак, ТзОВ «Сіті Соул» не приймало ніяких пропозицій від ПрАТ «Техенерго», а навпаки, працююче товариство ПрАТ «Техенерго», на виконанні якого перебувають десятки договорів у сфері енергетики, яке систематично сплачує податки і не має ознак неплатоспроможності, звернулося до суду про визнання останнього банкрутом.

Дальше апелянт зазначає, що ПрАТ «Техенерго», здійснивши перевірку за укладеними між сторонами договорами поставки по ланцюгу постачання до виробника кабельної продукції, встановило, що кінцевим бенефіціарним власником Kabelovna Kabek a s (Чехія), тобто, фірми, яка здійснює поставку кабельної продукції ТзОВ «Сіті Соул», є громадянин Російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Російська Федерація, м. Єкатеринбург, вул. Миру35/23.

Відтак, апелянт припускає, що дії посадових осіб ТзОВ «Сіті Соул» спрямовані на припинення діяльності ПрАТ «Техенерго» шляхом ініціювання процедури банкрутства, з метою виведення блокування діяльності підприємства, яке задіяно у відновленні енергетичних об`єктів нашої держави.

Отже, суд апеляційної інстанції, з врахуванням викладеного, приходить до висновку, що вжиті Господарським судом Львівської області заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 74 - 79, 136, 137 ГПК України щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та доведеності обставин реальної загрози неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а тому висновок суду про забезпечення позову у справі не є обґрунтованими.

Таким чином, доводи ПрАТ «Техенерго», викладені у апеляційній скарзі щодо порушення Господарським судом Львівської області норм процесуального права знайшли своє підтвердження за результатами розгляду апеляційної скарги товариства.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала у даній справі ухвалена з не правильним застосуванням норм процесуального права, а саме статтей 74 79, 136, 137 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 282 ГПК України судові витрати , понесені у зв`язку з переглядоим справи в апеляційній інстанції покладаються на заявника.

Керуючись статтями 269, 271, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Техенерго» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 27 грудня 2022 року у справі №914/3316/22 скасувати.

3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

4. Стягнути з ТзОВ «Сіті Соул» (вул. Семена Скляренка, 15, м. Київ, 04073, ) на користь ПрАТ «Техенерго» (пр. Шевченка, 21/4, м. Львів, 79005, Ідентифікаційний код 23891483, IBAN НОМЕР_1 в ПАТ «Кредобанк», код Банку 325365) 2 648,00 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, визначені ст.ст. 287-288 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено 01.02.2023.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.