ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" січня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/1025/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді: Яризька В.О.

при секретарі судового засідання : Руденко О.О.

розглянувши заяву ТОВ "Кремікс" про визнання недійсним правочину - договору поруки №4/6П-БР-2 від 30.11.2018 року у справі

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інпайп"
про визнання банкрутом
за участю :

представника ТОВ "Птахокомплекс "Нова" : Кувакіна Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 19.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інпайп" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Саутенка С.О.

24.10.2022 на адресу суду від ТОВ "Кремікс" надійшла заява про визнання правочину недійсним (вх. №12293), відповідно до якої заявник просить суд визнати недійсним договір поруки №4/6П-БР-2 від 30.11.2018 року, укладений між ТОВ "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" та ТОВ "Інпайп".

Ухвалою суду від 27.10.2022 прийнято до розгляду та призначено заяву ТОВ "Кремікс" про визнання правочину недійсним на 05.12.2022; залучено ТОВ "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" (код 36024529, м. Харків, вул. Гоголя 5, 61058) до участі у справі в межах розгляду заяви ТОВ "Кремікс" про визнання правочину недійсним ( вх. №12293 від 24.10.2022).

25.11.2022 на адресу суду від розпорядника майна надійшов відзив (вх. № 14890), відповідно до якого арбітражний керуючий Саутенко С.О. просить суд відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Кремікс" з підстав її необґрунтованості.

29.11.2022 через кабінет системи "Електронний суд" надійшов відзив ТОВ "ПК "НОВА" (вх. №15117), в якому останній зазначає не погоджується із заявою ТОВ "Кремікс", вважає, що кредитором взагалі не наведено будь-яких правових підстав щодо того, що вказаний правочин є недійсним, не надав суду належних та допустимих доказів щодо того, що безпосередньо даний оскаржуваний правочин призвів до неплатоспроможності ТОВ "Інпайп".

01.12.2022 на адресу суду надійшов відзив ТОВ "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" на заяву про визнання правочину недійсним (вх. № 15249), в якому зазначає, що ТОВ "Кремікс" не наведено жодних аргументів на підтвердження наявності підстав для визнання договору поруки недійсним.

Ухвалою суду від 05.12.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд заяви ТОВ "Кремікс" про визнання недійсним договору поруки №4/6П-БР-2 від 30.11.2018 року відкладено 24.01.2023.

23.01.2023 на електронну пошту суду від ТОВ "ПК "НОВА" надійшов відзив на заяву ТОВ "Кремікс" (вх. №1454), в якому ініціюючий кредитор заперечує проти поданої заяви та вважає, що ТОВ "Кремікс" не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що укладений ТОВ "Інпайп" договір поруки призвів до неплатоспроможності боржника, а також не визначено яким саме чином оспорюваний правочин порушує права та інтереси ТОВ "Кремікс".

Документи, які надійшли від учасників провадження, долучені судом до матеріалів справи

Присутній в судовому засіданні представник ініціюючого кредитора заперечує проти заяви ТОВ "Кремікс" просить суд відмовити в її задоволенні з огляду на безпідставність.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що нез`явлення учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи заяви ТОВ "Кремікс" про визнання правочину недійсним в даному судовому засіданні.

Вислухавши пояснення представника ініціюючого кредитора, дослідивши матеріали справи та заяву ТОВ "Кремікс", а також подані докази, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Морозівка Агро" (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова") звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Інпайп".

Ухвалою суду від 22.04.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Інпайп", , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Саутенка С.О.

Ухвалою суду від 29.07.2021 (попереднє засідання) визнано вимоги ТОВ "Кремікс" у сумі 4 275 774,95 грн. (четверта черга), витрати ТОВ "Кремікс" щодо сплати судового збору в сумі 4 540,000 грн. підлягають включенню до першої черги реєстру вимог кредиторів.

Отже, ТОВ "Кремікс" є кредитором ТОВ "Інпайп" у справі про банкрутство, що підтверджується матеріалами справи.

Наразі кредитор - ТОВ "Кремікс" звернувся до суду із заявою про визнання Договору поруки № 4/6ПБР 2 від 30.11.2018 року, укладеного між ТОВ "Інпайп" та ТОВ "КУА "ДІКВ-Л" недійсним.

Як на правову підставу своїх вимог, заявник посилається на ч. ч. 1, 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства і зазначає, що укладеним Договором боржник прийняв на себе зобов`язання внаслідок яких він став неплатоспроможним; боржник взяв зобов`язання поруки на себе без відповідних майнових дій іншої сторони, без будь-якої господарської мети.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, у межах провадження у справі про банкрутство господарським судом за заявою арбітражного керуючого або кредитора можуть бути визнані недійсними правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що 30.11.2018 року між ТОВ "Інпайп" та ТОВ "КУА "ДІКВ-Л" був укладений договір поруки № 4/П-БР2 (том 1, аркуш справи 42-43).

Предметом Договору поруки є забезпечення ТОВ "Інпайп" перед ТОВ "КУА "ДІКВЛ" виконання зобов`язання, що виникло на підставі договору позики, укладеного останнім з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро".

За умовами даного Договору поруки Поручитель (ТОВ "Інпайп") зобов`язався відповідати перед Кредитором (ТОВ "КУА "ДІКВ-Л") за виконання в повному обсязі всіх зобов`язань ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" (Боржник), що виникли із договору про надання позики № 6П-БР2 від 12 січня 2018 року та всіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, що будуть укладені в майбутньому, згідно з яким Кредитор зобов`язався надати Боржнику грошові кошти на суму 18 000 000,00 грн., а Боржник зобов`язався повернути їх Кредитору, а також сплатити проценти, штрафи та пені, інфляційні втрати в розмірі та порядку, встановлених Договором позики.

Отже, оспорюваний ТОВ "Кремікс" правочин, Договір поруки № 4/П-БР2 , було укладено 30.11.2018 року, тобто, до набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства.

Аналіз можливості застосування норми статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) до заяв кредиторів та арбітражних керуючих про визнання недійсними, правочинів боржника, укладених до набрання чинності КУзПБ та висновки з цього питання, викладені у Постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду судової палати з розгляду справ про банкрутство від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16

Так, в усталеній судовій практиці щодо застосування ст. 42 КУзПБ склався підхід застосування норм закону під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Зазначений підхід підтверджується висновками, що містяться в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №911/3023/15, від 15.01.2019 у справі №904/10887/16, від 08.10.2019 у справі №925/1288/18, від 19.11.2019 у справі №904/3935/18, від 17.12.2019 у справі №910/2114/19, від 15.05.2020 у справі №904/3938/18, від 09.07.2020 у справі №910/9641/19 тощо.

Тобто підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в ст. 42 КУзПБ, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в ст.20 Закону про банкрутство чинного до 21.10.2019.

Тому приписи ст.42 КУзПБ у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, підлягають застосуванню приписи ст.20 Закону про банкрутство.

Таке правозастосування відповідає практиці ЄСПЛ, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності. В юридичній науці принцип правової визначеності розкривається через такі концепції, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав (vestedrights); незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування (non-retroactivity); законні очікування (legitimateexpectations) - право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства.

Заборона зворотної дії в часі нормативно-правових актів є однією з важливих складових принципу правової визначеності як складової права на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, учасницею якої є держава Україна.

Наведене узгоджується з підходами ЄСПЛ, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ від 22.05.2012 у справі «Scoppolav. Italy»).

Ураховуючи викладене, оскільки вчинення спірного праовчину мало місце до введення в дію КУзПБ, тому положення ст.42 КУзПБ не поширюються на спірні правовідносини у цій справі.

Як вже було зазначено раніше, однією із підстав для визнання недійсним договору поруки, ТОВ «Кремікс» зазначає, що боржник взяв зобов`язання поруки на себе без відповідних майнових дій іншої сторони.

Суд звертає увагу на те, що як нормами статті 20 Закону про банкрутство так і нормами статті 42 регулюються правовідносини щодо фраудаторних правочинів.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Суд наголошує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасникам цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

За абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

Тлумачення абзацу другого частини першої статті 20 Закону про банкрутство, абзацу другого частини другої статті 42 КУзПБ із застосуванням філологічного способу їх інтерпретації свідчить, що наведена в цих нормах підстава визнання правочину боржника недійсним може бути застосована до правочину наслідком вчинення якого є виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину.

У справі № 922/1025/21 боржником - ТОВ "Інпайп" (поручитель) укладено оспорюваний договір поруки з ТОВ «Компанія по управлінню активами «ДІКВ-Л» для забезпечення виконання ТОВ "Птахокомплекс «Слобожанщина Агро" (позичальник) зобов`язань за договором позики, укладеним ним з ТОВ «Компанія по управлінню активами «ДІКВ-Л».

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Поняття поруки закріплено у ст.553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язання і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та ІІ кн.5 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Порукою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Порука має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору поруки та в інших випадках, передбачених статтею 559 ЦК України.

Аналіз параграфу 3 глави 49 ЦК України свідчить, що за своєю правовою природою порука має похідний характер, залежний від основного зобов`язання, з урахуванням чого вона не може існувати самостійно без основного зобов`язання, а укладення договору поруки, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 2 ст.556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому, в тому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Враховуючи, що укладання договору поруки, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання, тому не може бути визнаним недійсним укладений ТОВ «Інпайп» та ТОВ «Компанія по управлінню активами «ДІКВ-Л» договір поруки з підстав визначених абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство (абзацом другим частини другої статті 42 КУзПБ) - прийняття (взяття) боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки його укладення не зумовлює виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину, а лише має наслідком виникнення у поручителя акцесорного (додаткового) зобов`язання стосовно основного зобов`язання (зобов`язання за договором позики).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, вимога ТОВ «Кремікс» щодо визнання недійсним договору поруки №4/6П-БР2 від 30.11.2018, укладеного між ТОВ «Інпайп» та ТОВ «Компанія по управлінню активами «ДІЛВ-Л» з підстав його укладення без будь-якої господарської мети та взяття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, є помилковим, адже не відповідає положенням цивільного законодавства щодо правових наслідків порушення зобов`язань за договором поруки визначених статтями 553 - 559 ЦК України.

Крім того, як на правову підставу для визнання правочину недійсним ТОВ "Кремікс" посилається на те, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим та боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

В обґрунтування зазначених підстав ТОВ "Кремікс" лише зазначає, що ТОВ "Інпайп" нібито саме внаслідок укладання оскаржуваного договору поруки стало неплатоспроможним, що ці зобов`язання є фактично заставними і не передбачають жодних дій іншої сторони.

При цьому, суд зазначає, що заявником не надано жодних пояснень щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між укладанням ТОВ "Інпайп" оспорюваного правочину і його неплатоспроможністю, та порушенням прав самого заявника.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статей 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На даний час у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-ІХ від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким були, зокрема внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію цього нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

В свою чергу, ТОВ "Кремікс" не надано доказів, які б свідчили про те, що укладений ТОВ "Інпайп" договір поруки призвів до його неплатоспроможності.

Згідно із частиною 1 статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Отже, саме по собі укладання договору поруки не призводить до виникнення зобов`язань у поручителя, і не може автоматично зробити його неплатоспроможним. ТОВ "Кремікс" в заяві не наводить жодних належних аргументів на доведення причинно-наслідкового зв`язку між укладанням ТОВ "Інпайп" оскаржуваного договору і його неплатоспроможністю, а також неможливістю виконання зобов`язань перед іншими кредиторами.

Суд зазначає, що ТОВ "Інпайп" не брав на себе жодних заставних зобов`язань, оскільки в забезпечення виконання зобов`язань не передавав майно.

Крім того, ТОВ "Кремікс" також не враховано, що ТОВ "Інпайп" наразі здійснює заходи зі стягнення заборгованості з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" (боржник за Договором поруки, за виконання зобов`язань якого поручився ТОВ "Інпайп").

Так, згідно із даними системи діловодства спеціалізованого суду, ухвалою господарського суду Харківської області від 03 серпня 2021 року у справі № 922/1876/21 прийнято заяву ТОВ "Інпайп" з грошовими вимогами у розмірі 17771287,67 грн. до боржника - ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" до розгляду в попередньому засіданні господарського суду.

На даний час, заява ТОВ "Інпайп" з грошовими вимогами до ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" не розглянута.

Таким чином, дебіторська заборгованість ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" перед ТОВ "Інпайп" не є безнадійною та може в подальшому буде стягнута в межах справи № 922/1876/21.

Окрім цього, визнаючи договір поруки № 4/6П-БР2 недійсним, ТОВ Кремікс фактично ставить під сумнів законність відкриття провадження у справі №922/1025/21.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ Інпайп.

При відкритті провадження, суд дійшов висновку про законність заявлених ТОВ ПКНОВА вимог до боржника як солідарного боржника, що підтверджено належними доказами. Вищезазначена ухвала набрала законної сили, не оскаржувалась. Будь-яких заперечень щодо законності відкриття провадження ТОВ «Кремікс» не заявляло.

При цьому, кредитором не наведено аргументів, яким саме чином оспорюваний правочин порушує його права та інтереси, і чи впливає договір поруки на можливість і реальність задоволення його вимог в межах процедури банкрутства.

Отже, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).

Враховуючи, що кредитором ТОВ «Кремікс» не доведено підстави для визнання недійсним договору поруки № 4/6П-БР2 від 30.11.2018, які зазначені в поданій ним заяви, суд дійшов висновку про вімову у задоволенні заяви про визнання недійсним правочину.

Керуючись статтями 2, 59-60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.20 Закону України «Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом» ( в редакції після 19.01.2013), статтями 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Кремікс" про визнання недійсним правочину - договору поруки №4/6П-БР2 від 30.11.2018 року, укладеного між ТОВ "Інпайп" та ТОВ "КУА "ДІКВ-Л".

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дати складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 30.01.2023

Суддя Яризько В.О.