РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2023Справа № 910/9486/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

про стягнення 29 709 122,37 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Житченко О.В. за ордером від 19.09.2022 року серії СА № 1037626;

від відповідача: Нечипорук І.І. за ордером від 19.10.2022 року серії АІ № 1294477.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 29 709 122,37 грн., з яких: 24 091 670,84 грн. - основний борг, 3 785 156,83 грн. - штраф, 1 571 585,50 грн. - інфляційні втрати, 260 709,20 грн. - 3 % річних.

Крім того, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги, докази на підтвердження розміру яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" зобов`язалося надати протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 28.02.2020 року договору постачання природного газу № 7/2020-Г, а також підписаного між ними у подальшому договору про реструктуризацію заборгованості від 25.01.2022 року № 25/01 в частині повного та своєчасного внесення платежів за наведеними угодами згідно з погодженим означеними контрагентами графіком погашення, у зв`язку з чим за Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" утворилась заборгованість та виникли підстави для стягнення штрафних санкцій та компенсаційних виплат у вищевказаному розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.09.2022 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

29.09.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем подано заяву від 28.09.2022 року № 28-09/1.0 про усунення недоліків позовної заяви.

Зважаючи на викладене, ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2022 року відкрито провадження у справі № 910/9486/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.11.2022 року.

26.10.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від 19.10.2022 року на позовну заяву (направлений на адресу суду засобами поштового зв`язку 20.10.2022 року), в якому останнє заперечило проти вимог позивача щодо стягнення 3 785 156,83 грн. штрафу, 1 571 585,50 грн. інфляційних втрат і 260 709,20 грн. 3 % річних, посилаючись на настання форс-мажорних обставин - введення з 24.02.2022 року на території України воєнного стану. Крім того, у наведеному відзиві відповідач також вказав про необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку штрафу та неврахування останнім здійснених відповідачем часткових оплат суми боргу.

Крім того, відповідачем подано клопотання від 19.10.2022 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У підготовчому засіданні 02.11.2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву до 07.11.2022 року, встановлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 21.11.2022 року; підготовче засідання відкладено на 30.11.2022 року.

16.11.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" від 16.11.2022 року № ЮР/10290 на відзив на позовну заяву, в якій останнє навело аргументи на спростування заперечень відповідача проти позову, викладених у відзиві на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 30.11.2022 року представник відповідача подав суду заперечення від 30.11.2022 року на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких виклав додаткові доводи проти обґрунтованості позовних вимог. Крім того, до цієї заяви по суті справи відповідачем долучено копію платіжного доручення від 19.09.2022 року № , яке, за твердженням відповідача, свідчить про часткове погашення Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" спірної суми боргу в розмірі 683 192,05 грн. Означені заперечення разом із доданими до них документами долучені судом до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 30.11.2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою, зокрема, Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" продовжено строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву до 16.11.2022 року, а також продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/9486/22 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2022 року підготовче провадження у справі № 910/9486/22 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 21.12.2022 року.

У судовому засіданні 21.12.2022 року представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень від 19.09.2022 року № на суму 683 192,05 грн. та від 19.09.2022 року № на суму 4 225,94 грн.

Крім того, у наведеному судовому засіданні представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про стан розрахунків між сторонами станом на 21.12.2022 року, а також платіжних доручень від 21.12.2022 року № 14365456/2 на суму 50 000,00 грн. та від 21.12.2022 року № 14365356/1 на суму 50 000,00 грн.

У судовому засіданні 21.12.2022 року вищенаведені документи, подані сторонами, долучені до матеріалів справи, а в судовому засіданні оголошено перерву до 18.01.2023 року.

04.01.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові письмові пояснення позивача від 03.01.2023 року № 03/01-2022, в яких останній виклав пояснення щодо порядку проведення взаєморозрахунків між сторонами та алгоритму зарахування здійснених відповідачем часткових оплат, а також надав відповідні довідки про стан розрахунків, рахунки та платіжні доручення.

12.01.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла відповідь Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від 12.01.2023 року на додаткові пояснення позивача, в якій відповідач зазначив, що, враховуючи здійснені ним платежі згідно з платіжними дорученнями від 02.09.2022 року № на суму 64 466,60 грн. та від 02.09.2022 року № на суму 1 732,90 грн. платежі, сума заборгованості відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" за договором про реструктуризацію заборгованості № 25/01 становить 23 408 478,79 грн. Крім того, відповідач звернув увагу на неврахування позивачем проведеної ним 19.09.2022 року часткової оплати боргу в сумі 683 192,05 грн., що призвело до неправильного здійснення розрахунку заявлених до стягнення штрафних санкцій.

12.01.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від 12.01.2023 року про долучення до матеріалів справи копії виданого Київською обласною (регіональною) Торгово-промислової палатою Сертифікату № 3200-22-2092 про форс мажорні обставини а також поновлення строку на подання цього доказу.

До початку призначеного судового засідання 18.01.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові письмові пояснення позивача від 17.01.2023 року № 17/01-2022, в яких останній виклав додаткові пояснення щодо порядку проведення взаєморозрахунків між сторонами та алгоритму зарахування здійснених відповідачем часткових оплат (зокрема, на суму 64 466,60 грн. та на суму 1 732,90 грн.), а також зазначив, що станом на 31.12.2022 року сума заборгованості відповідача за договором про реструктуризацію заборгованості № 25/01 становить 23 428 686,16 грн. Також позивач наголосив на тому, що відповідачем жодним чином не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що невиконання зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" з оплати поставленого природного газу, за замовлену потужність та за перевищення замовленої потужності за 2021 рік, зумовлене саме настанням форс-мажорних обставин.

У судовому засіданні 18.01.2023 року оголошувалася перерва до 01.02.2023 року.

25.01.2023 року через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення відповідача від 25.01.2023 року щодо розміру заборгованості Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод", проведених останнім її часткових погашень та здійсненого позивачем розрахунку штрафу.

У судовому засіданні 01.02.2023 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням додаткових пояснень, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні проти задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 19.10.2022 року, запереченнях від 30.11.2022 року та додаткових поясненнях.

У судовому засіданні 01.02.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 7/2020-Г (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2020 році природний газ в обсягах і порядку, передбачених цим Договором, а споживач зобов`язався прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених цим Договором, з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання.

Пунктами 9.1, 9.1.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020 року, а в частині не виконаних зобов`язань - до їх повного виконання. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх обов`язків за цією угодою щодо поставки природного газу.

Проте з матеріалів справи вбачається, що всупереч умовам Договору Приватне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод" належним чином своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого природного газу не виконало, внаслідок чого у відповідача станом на 25.01.2022 року перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 134 378,85 грн.

Враховуючи наведене, 25.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" та Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 25/01 (далі - Договір про реструктуризацію), предметом якого є реструктуризація заборгованості споживача (відповідача) за обсяг спожитого газу, замовлену потужність та перевищення замовленої потужності, що виникла на підставі Договору.

У пункті 1.2 Договору про реструктуризацію сторони підтвердили, що станом на 10 годину ранку дати підписання цього Договору про реструктуризацію, заборгованість споживача перед постачальником за Договором складає:

- прострочена заборгованість за постачання газу - 10 037 447,84 грн., у тому числі ПДВ;

- прострочена заборгованість за замовлену потужність - 75 736,85 грн., у тому числі ПДВ;

- прострочена заборгованість за перевищення замовленої потужності - 6 263,37 грн., у тому числі ПДВ;

- поточна заборгованість за постачання газу - 16 926 230,87 грн., у тому числі ПДВ;

- поточна заборгованість за замовлену потужність - 84 190,91 грн., у тому числі ПДВ;

- поточна заборгованість за перевищення замовленої потужності - 4 509,01 грн., у тому числі ПДВ.

Всього заборгованість складає 27 134 378,85 грн.

Підписанням цього договору споживач підтверджує суму заборгованості, зазначену в пункті 1.2 цього Договору про реструктуризацію; отримання від постачальника всіх первинних документів, належним чином оформлених та в повному обсязі, що підтверджують таку заборгованість; вільне волевиявлення щодо сплати заборгованості, зазначеної в пункті 1.2 цього договору (пункт 1.3 Договору про реструктуризацію).

У пункті 1.4 Договору про реструктуризацію сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості споживача перед постачальником за Договором у розмірі, вказаному в пункті 1.2 цього Договору про реструктуризацію, шляхом самостійного перерахування споживачем коштів на рахунок постачальника відповідно до Графіку погашення заборгованості (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 Договору про реструктуризацію зобов`язання споживача зі сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок постачальника коштів у термін та сумі, що встановлені Графіком погашення заборгованості (Додаток № 1). Споживач здійснює перерахування коштів на рахунок постачальника, зазначений в Основному договорі.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов`язань за Основним договором (пункт 1.7 Договору про реструктуризацію).

Пунктами 2.2.2 та 2.2.3 цієї угоди на споживача (відповідача) покладено обов`язок своєчасно вносити платежі відповідно до Графіку погашення заборгованості, що є Додатком № 1 до цього Договору про реструктуризацію, а також виконувати зобов`язання за Основним договором до їх остаточного виконання.

За умовами пунктів 4.1, 4.6 Договору про реструктуризацію останній набуває чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печаткою сторін (за наявності) та діє до 11.07.2022 року. Цей Договір про реструктуризацію заборгованості є невід`ємною частиною Договору постачання природного газу № 7/2020-Г від 28.02.2020 року.

У Додатку № 1 до Договору про реструктуризацію сторони погодили наступний Графік погашення заборгованості:

з 25.01.2022 по 07.02.2022 включно - 900 000,00 грн.;

з 08.02.2022 по 14.02.2022 включно - 900 000,00 грн.;

з 15.02.2022 по 21.02.2022 включно - 900 000,00 грн.;

з 22.02.2022 по 28.02.2022 включно - 900 000,00 грн.;

з 01.03.2022 по 07.03.2022 включно - 900 000,00 грн.;

з 08.03.2022 по 14.03.2022 включно - 900 000,00 грн.;

з 15.03.2022 по 21.03.2022 включно - 900 000,00 грн.;

з 22.03.2022 по 28.03.2022 включно - 1 000 000,00 грн.;

з 29.03.2022 по 04.04.2022 включно - 1 000 000,00 грн.;

з 05.04.2022 по 11.04.2022 включно - 1 100 000,00 грн.;

з 12.04.2022 по 18.04.2022 включно - 1 100 000,00 грн.;

з 19.04.2022 по 25.04.2022 включно - 1 100 000,00 грн.;

з 26.04.2022 по 02.05.2022 включно - 1 300 000,00 грн.;

з 03.05.2022 по 09.05.2022 включно - 1 300 000,00 грн.;

з 10.05.2022 по 16.05.2022 включно - 1 300 000,00 грн.;

з 17.05.2022 по 23.05.2022 включно - 1 300 000,00 грн.;

з 24.05.2022 по 30.05.2022 включно - 1 500 000,00 грн.;

з 31.05.2022 по 06.06.2022 включно - 1 500 000,00 грн.;

з 07.06.2022 по 13.06.2022 включно - 1 500 000,00 грн.;

з 14.06.2022 по 20.06.2022 включно - 1 500 000,00 грн.;

з 21.06.2022 по 27.06.2022 включно - 1 500 000,00 грн.;

з 28.06.2022 по 04.07.2022 включно - 1 500 000,00 грн.;

з 05.07.2022 по 11.07.2022 включно - 1 334 378,85 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" у позовній заяві посилалося на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе за Договором про реструктуризацію грошових зобов`язань за Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 24 091 670,84 грн.

Беручи до уваги наведене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" звернулося до суду з означеним позовом, в якому просило суд стягнути з відповідача суму грошових коштів у загальному розмірі 29 709 122,37 грн., з яких: 24 091 670,84 грн. - основний борг, 3 785 156,83 грн. - штраф, 1 571 585,50 грн. - інфляційні втрати, 260 709,20 грн. - 3 % річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на момент укладення між сторонами Договору про реструктуризацію відповідач порушив взяті на себе за основним Договором постачання природного газу від 28.02.2021 року № 7/2020-Г зобов`язання щодо погашення боргу за поставлений природний газ, у зв`язку з чим, у останнього станом на 25.01.2022 року перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 134 378,85 грн.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Приватне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод" у відзиві на позовну заяву посилалося на неврахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" здійснених відповідачем часткових оплат суми боргу, а саме: 28.02.2022 року - на суму 142 707,79 грн., від 20.06.2022 року - на суму 100 000,00 грн., від 27.06.2022 року - на суму 100 000,00 грн., від 04.07.2022 року - на суму 100 000,00 грн., від 11.07.2022 року - на суму 700 000,00 грн.

Проте такі заперечення не беруться судом до уваги з огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" при здійсненні розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум грошових коштів було враховано вищенаведені погашення, здійснені протягом 28.02.2022 року - 04.07.2022 року, тоді як відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження здійснення ним 11.07.2022 року часткового погашення спірної заборгованості на суму 700 000,00 грн.

При цьому, судом враховано наявність у матеріалах справи розрахунку суми основного боргу відповідача за Договором про реструктуризацію (викладеного у позовній заяві), а також двох додаткових довідок позивача про стан розрахунків між сторонами за цим правочином, підписаних головним бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія". У всіх наведених розрахунках (довідках) відображено аналогічні відомості про факт сплати відповідачем протягом 25.01.2022 року - 02.09.2022 року (останній платіж: 02.09.2022 року на суму 33 800,50 грн.) грошових коштів у загальній сумі 2 976 508,51 грн., що також підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних документів. Сплату цих коштів відповідачем та зарахування їх на погашення боргу за Договором про реструктуризацію сторонами під час розгляду справи було визнано та цей факт не заперечувався

Зі змісту здійсненого Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" розрахунку суми основного боргу, викладеного у позовній заяві (який покладено в основу визначення ціни позову в даній справі), крім іншого, вбачається, що станом на 15.09.2022 року відповідач на виконання умов Договору про реструктуризацію перерахував позивачу суму грошових коштів у загальному розмірі 3 042 708,01 грн., у тому числі 02.09.2022 року згідно з платіжним дорученням № сплатив позивачу 64 466,60 грн. (призначення платежу: "Сплата за потужність газу згідно з договором № 7/2020-Г від 28.02.2020 р., в.т.ч. ПДВ 20 % 10 744,43 грн.") та 02.09.2022 року перерахував постачальнику за платіжним дорученням № кошти в сумі 1 732,90 грн. (призначення платежу: "Сплата за перевищення потужності згідно з договором № 7/2020-Г від 28.02.2020 р., в.т.ч. ПДВ 20 % 288,82 грн.").

Водночас за змістом наданої позивачем довідки про стан розрахунків між сторонами за Договором про реструктуризацію (станом на 21.12.2022 року) відповідач на виконання умов Договору про реструктуризацію перерахував позивачу суму грошових коштів у загальному розмірі 3 730 126,00 грн., у тому числі 02.09.2022 року згідно з платіжним дорученням № сплатив позивачу 64 466,60 грн., 02.09.2022 року перерахував постачальнику за платіжним дорученням № кошти в сумі 1 732,90 грн. (як зазначено і в самому позові), а також 19.09.2022 року згідно з платіжним дорученням № сплатив позивачу 4 225,94 грн. (призначення платежу: "Оплата за перевищення потужності зг. рах. від 14.09.2022 № 9 згідно з договором № 5/2020-Г від 28.02.2020 р., в.т.ч. ПДВ 20 % 704,32 грн.") та 19.09.2022 року перерахував постачальнику за платіжним дорученням № кошти в сумі 683 192,50 грн. (призначення платежу: "Оплата за газ природний зг. рах. від 14.09.2022 № 9 згідно з договором № 7/2020-Г від 28.02.2020 р., в.т.ч. ПДВ 20 % 113 865,34 грн.").

Більше того, за змістом наданої позивачем довідки про стан розрахунків між сторонами за Договором про реструктуризацію (станом на 31.12.2022 року) відповідач на виконання умов Договору про реструктуризацію перерахував позивачу суму грошових коштів у загальному розмірі 3 705 692,69 грн. (тобто менше, ніж у попередній довідці), у тому числі 02.09.2022 року згідно з платіжним дорученням № сплатив позивачу 64 466,60 грн., з яких 44 332,57 грн. було зараховано на погашення боргу за Договором про реструктуризацію, а решта 20 134,03 грн. - на оплату газу та послуг замовленої потужності у 2022 році; 02.09.2022 року перерахував постачальнику за платіжним дорученням № кошти в сумі 1 732,90 грн., з яких 1 659,56 грн. було зараховано на погашення боргу за Договором про реструктуризацію, а решта 73,34 грн. - на оплату газу та послуг замовленої потужності у 2022 році; а також 19.09.2022 року сплатив постачальнику за платіжним дорученням № кошти в сумі 683 192,50 грн. (повністю зараховані позивачем як часткова оплата боргу за Договором про реструктуризацію, що відповідає попередній довідці Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"). Разом із тим, сплата відповідачем 19.09.2022 року згідно з платіжним дорученням № грошових коштів у розмірі 4 225,94 грн. (призначення платежу: "Оплата за перевищення потужності зг. рах. від 14.09.2022 № 9 згідно з договором № 5/2020-Г від 28.02.2020 р., в.т.ч. ПДВ 20 % 704,32 грн.") відображена у довідці від 31.12.2022 року не була, оскільки ці кошти, за поясненнями позивача, віднесені на оплату газу та послуг замовленої потужності у 2022 році.

Судом враховано приписи статті 534 Цивільного кодексу України, положення пункту 4.6 Договору про реструктуризацію, а також умови пункту 2.6 Договору № 7/2020-Г, за якими (пункт 2.6 Договору № 7/2020-Г) постачальник має право отримані від споживача грошові кошти за природний газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Судом також взято до уваги наявні у матеріалах справи рахунки на оплату від 14.09.2022 року № 9 на суму 30 214 581,47 грн. (Договір постачання природного газу від 28 лютого 2020 р. № 7/2020-П) та від 14.09.2022 року № 9 на суму 4 225,94 грн. (Угода про замовлення доступу до потужності газотранспортної системи від 28 лютого 2020 р. № 5/2020-П), пояснення позивача щодо порядку проведення взаєморозрахунків між сторонами та алгоритму зарахування здійснених відповідачем часткових оплат у спірних правовідносинах, а також усні пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" у судових засіданнях з цього приводу.

За змістом наведених письмових пояснень, у випадку, коли у призначенні платежу було вказано "Оплата за газ природний за Договором № 7/2020-Г від 28.02.2020", Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" здійснювало зарахування вказаних оплат в рахунок погашення заборгованості за договором із самим раннім терміном її виникнення. Враховуючи, що рахунок за спожитий природний газ виставлявся споживачу на повну суму (включаючи розмір заборгованості), у випадку, якщо у призначенні платежу було вказано "Оплата за газ природний зг. рах. від 14.09.2022 № 9 згідно з договором № 7/2020-Г від 28.02.2020 р.", Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" здійснювало зарахування вказаних оплат в рахунок погашення заборгованості за природний газ договором із самим раннім терміном її виникнення. У випадку, якщо споживач (відповідач) у призначенні платежу вказував "Оплата за перевищення потужності…" або "Сплата за потужність газу", позивач здійснював зарахування вказаних оплат в рахунок погашення заборгованості за Договором за перевищення потужності або за потужність газу, також з урахуванням погашення заборгованості із самим раннім терміном її виникнення.

Разом із тим, судом встановлено, що позивачем подано фактично три відмінних за змістом розрахунки основного боргу за Договором про реструктуризацію, тоді як пояснення позивача про порядок проведення взаєморозрахунків та механізм зарахування сплачених відповідачем коштів, а також відповідні довідки про стан взаєморозрахунків між сторонами (за якими заборгованість відповідача за той же період фактично збільшилася порівняно із заявленою в позові), були подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" у процесі розгляду справи (лише після закриття підготовчого провадження у ній).

З огляду на викладене, суд зазначає, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі -"non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У той же час, як було зазначено вище, у здійсненому Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" розрахунку суми основного боргу, викладеному безпосередньо у позовній заяві та у Додатку № 3 до неї (який покладено в основу визначення ціни позову в даній справі), позивач зазначив та визнав, що відповідач станом на 15.09.2022 року на виконання умов Договору про реструктуризацію перерахував йому суму грошових коштів у загальному розмірі 3 042 708,01 грн. (у тому числі 02.09.2022 року згідно з платіжним дорученням № сплатив позивачу 64 466,60 грн. та 02.09.2022 року перерахував постачальнику за платіжним дорученням № кошти в сумі 1 732,90 грн), заборгувавши таким чином Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" грошові кошти у розмірі 24 091 670,84 грн. (що становить різницю між загальною сумою реструктуризованого боргу в розмірі 27 134 378,85 грн. та сплаченими відповідачем коштами в сумі 3 042 708,01 грн.).

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина 1 статті 162 Господарського процесуального кодексу України).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Водночас будь-яких обставин щодо поділу сплачених відповідачем та відображених у позовній заяві сум грошових коштів, зокрема, перерахованих у вересні 2022 року, та віднесення їх на погашення відмінних від спірних у даній справі зобов`язань відповідача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" у позові викладено не було.

При цьому, судом взято до уваги положення частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, за якими при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Отже, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належним чином оформлених, поданих позивачем та прийнятих судом до розгляду заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" про зміну (доповнення тощо) предмета чи підстав позову, про збільшення розміру позовних вимог (до яких згідно з чинним господарським процесуальним законодавством додаткові письмові пояснення чи довідки про стан взаєморозрахунків не відносяться), а також беручи до уваги принцип заборони суперечливої поведінки та фактичні межі позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що до предмета доказування у даній справі належить, зокрема, встановлення наявності у Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" станом на 20.09.2022 року (день звернення позивача до суду з даним позовом) обов`язку зі сплати на користь позивача суми боргу в розмірі 24 091 670,84 грн., який є спірним у цій справі.

У той же час, суд не бере до уваги у якості доказів погашення спірної суми боргу наявні у матеріалах справи платіжні доручення від 19.09.2022 року № на суму 4 225,94 грн., від 19.12.2022 року № на суму 50 000,00 грн., від 20.12.2022 року № на суму 50 000,00 грн., від 21.12.2022 року № на суму 50 000,00 грн. та від 21.12.2022 року № на суму 50 000,00 грн., оскільки кошти, сплачені за платіжним дорученням від 19.09.2022 року № , з урахуванням призначенням цього платежу, не стосуються предмета спору в даній справі, тоді як сума перерахованих відповідачем коштів за рештою означених платіжних документів була повернута позивачем Приватному акціонерному товариству "Київський маргариновий завод" внаслідок порушення останнім умов пунктів 2.4, 2.6 Договору і пункту 1.6 Договору про реструктуризацію та неправильного зазначення платником розрахункового рахунку постачальника. Наведені обставини сторонами під час розгляду справи також не оспорювалися.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе за Договором про реструктуризацію грошових зобов`язань за Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" станом на 15.09.2022 року дійсно виникла заборгованість в загальній сумі 24 091 670,84 грн.

У той же час, як було зазначено вище, до заперечень відповідача від 30.11.2022 року на відповідь на відзив на позовну заяву останнім було долучено копію платіжного доручення від 19.09.2022 року № , яке, за твердженням відповідача, свідчить про часткове погашення Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" спірної суми боргу в розмірі 683 192,05 грн.

Суд звертає увагу, що факт оплати відповідачем на підставі платіжного доручення від 19.09.2022 року № частини спірної заборгованості саме за Договором про реструктуризацію у розмірі 683 192,05 грн. сторонами не оспорювався та був відображений самим позивачем у поданих ним в процесі розгляду справи довідках про стан розрахунків.

З огляду на викладене, суд зазначає, що статтею 231 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави для закриття провадження у справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19).

З матеріалів справи вбачається, що з означеним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" звернулося безпосередньо до господарського суду міста Києва 20.09.2022 року (позов здано нарочно), що підтверджується датою штампу вхідної кореспонденції суду, проставленого відповідальним працівником відділу канцелярії на першій сторінці позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія".

Разом із тим, судом встановлено, що предмет спору в частині стягнення з відповідача суми реструктуризованої заборгованості за Договором про реструктуризацію у загальному розмірі 683 192,05 грн. фактично був відсутній як на момент відкриття провадження у даній справі (04.10.2022 року), так і на час звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" до суду з наведеним позовом (20.09.2022 року), оскільки вищевказаний платіж був здійснений відповідачем та проведений банком 19.09.2022 року.

За таких обставин, зазначені вище обставини зумовлюють відмову в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" суми боргу в розмірі 683 192,05 грн.

Докази, які свідчать про здійснення відповідачем на момент вирішення даного спору будь-яких інших погашень суми спірної заборгованості за Договором про реструктуризацію, з урахуванням встановлених судом обставин, у матеріалах справи відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором про реструктуризацію, яка складає 23 408 478,79 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" про стягнення вказаної суми боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати реструктуризованих платежів за Договором про реструктуризацію, позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" 3 % річних у загальному розмірі 260 709,20 грн., нарахованих на відповідні суми основного боргу (з урахуванням проведених відповідачем часткових погашень) у період з 22.02.2022 року по 15.09.2022 року, а також 1 571 585,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означені суми основного боргу протягом березня-вересня 2022 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При дослідженні здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми 3 % річних судом було встановлено, що такий розрахунок не у повній мірі відповідає положенням законодавства в силу допущених помилок при визначенні бази нарахування цих компенсаційних виплат у лютому 2022 року (позивачем заявлено до стягнення суму 3 % річних у розмірі 460,27 грн., нарахованих на суму боргу в розмірі 799 999,78 грн. у період з 22.02.2022 року по 28.02.2022 року), що призвело до їх заявлення у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Правовий аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що компенсаційні виплати можуть бути нараховані лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної оплати боргу не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення наведених сум.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у пункті 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" та постановах Верховного Суду у справах № 927/1091/17 від 10.07.2018, № 922/1008/16 від 13.06.2018, № 910/13064/17 від 10.04.2018, № 910/9078/18 від 08.05.2019.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний останнім період, за обрахунком суду є 3 % річних у розмірі 260 630,60 грн. (у тому числі 381,67 грн. за лютий 2022 року, що враховує здійснені відповідачем часткові оплати та складається з: 57,53 грн. - 3 % річних, нарахованих на суму боргу в розмірі 699 999,78 грн. у період з 22.02.2022 року по 22.02.2022 року; 324,14 грн. - 3 % річних, нарахованих на суму боргу в розмірі 657 291,99 грн. у період з 23.02.2022 року по 28.02.2022 року).

Разом із тим, заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" сума інфляційних втрат у розмірі 1 571 585,50 грн., нарахована протягом березня-вересня 2022 року, не перевищує розрахованої судом суми вказаних компенсаційних виплат за дійсний період прострочення.

Слід зазначити, що відповідачем контррозрахунку заявлених до стягнення сум компенсаційних виплат надано суду не було, як і не наведено обґрунтованих доводів щодо арифметичних дефектів наданого позивачем розрахунку.

Посилання відповідача на приписи частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та твердження про відсутність його вини у порушенні спірного зобов`язання як на підставу для звільнення Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від сплати нарахованих позивачем сум компенсаційних виплат не беруться судом до уваги з огляду на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді трьох процентів річних та інфляційних втрат виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а стягнення означених компенсаційних виплат фактично не залежить від наявності вини боржника у простроченні виконання відповідного зобов`язання.

За таких обставин, стягненню з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" на користь позивача підлягають 3 % річних у розмірі 260 630,60 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 571 585,50 грн., тоді як у задоволенні вимог постачальника про стягнення з відповідача 78,60 грн. 3 % річних за Договором про реструктуризацію слід відмовити.

Також, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" згідно з наданим розрахунком (Додаток № 4 до позовної заяви) просило суд стягнути з відповідача 3 785 156,83 грн. штрафу, нарахованого внаслідок порушення останнім термінів оплати платежів згідно з Графіком погашення заборгованості до Договору про реструктуризацію, починаючи з платежу з кінцевим терміном погашення до 21.02.2022 року включно.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до пункту 3.2 Договору про реструктуризацію за неповне або часткове здійснення платежів (порушення термінів оплати) згідно Графіку погашення заборгованості (Додаток № 1), споживач зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 15 % від суми непогашеної вчасно заборгованості. Сплата штрафу не позбавляє права постачальника на здійснення заходів щодо дострокового стягнення непогашеної суми заборгованості згідно з цим договором, нараховувати на непогашену суму заборгованості пеню, проценти річних, інфляційні нарахування.

Заперечуючи проти задоволення вимог про стягнення штрафу, Приватне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод" посилалося на необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку цієї штрафної санкції та неврахування здійснених відповідачем часткових оплат суми боргу (у тому числі: 28.02.2022 року на суму 142 707,79 грн., 20.06.2022 року на суму 100 000,00 грн., 27.06.2022 року на суму 100 000,00 грн., 04.07.2022 року на суму 100 000,00 грн., 11.07.2022 року на суму 700 000,00 грн., а також 19.09.2022 року на суму 683 192,05 грн.).

Однак, зважаючи на порядок проведення взаєморозрахунків між сторонами та алгоритм зарахування здійснених відповідачем часткових оплат, суд дійшов висновку про обґрунтованість такого розрахунку позивача, та врахував відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження здійснення відповідачем 11.07.2022 року часткового погашення спірної заборгованості на суму 700 000,00 грн. та проведення відповідачем 28.02.2022 року часткового погашення цієї заборгованості одним платежем на суму 142 707,79 грн.

Крім того, оплата відповідачем 19.09.2022 року частини суми боргу в розмірі 683 192,05 грн. не впливає на обґрунтованість розрахунку позивача, складеного до моменту такої оплати, а також не спростовує факту допущення відповідачем прострочення виконання його грошових зобов`язань згідно з Графіком погашення заборгованості, зокрема до 24.02.2022 року.

Судом також взято до уваги те, що на відміну від пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, заявлений до стягнення у цій справі штраф обраховується у відсотках (15 %) від суми невиконаного або неналежно (невчасно) виконаного зобов`язання та підлягає стягненню за сам факт такого прострочення незалежно від тривалості його періоду.

Твердження відповідача про настання після 24.02.2022 року форс-мажорних обставин не доводять відсутності підстав для задоволення пред`явленого позивачем позову.

Як було встановлено судом вище, за умовами пункту 4.6 Договору про реструктуризацію останній є невід`ємною частиною Договору постачання природного газу № 7/2020-Г від 28.02.2020 року.

Водночас за змістом пункту 7.2 Договору про настання форс-мажорних обставин, термін їх дії та припинення сторона, для якої вони наступили, сповіщає іншу сторону протягом трьох днів з моменту настання таких обставин. Неповідомлення або невчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на такі обставини.

Дані обставини повинні бути підтверджені ТПП України чи іншим компетентним органом (пункт 7.1 Договору).

Однак, Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" не було надано суду належних доказів на підтвердження повідомлення позивача у встановлений Договором строк про настання обставин непереборної сили з долученням документів щодо неможливості виконувати спірні у даній справі грошові зобов`язання. Наведені обставини свідчать про необґрунтованість посилань відповідача на форс-мажорні обставини як на обставини, що звільняють від відповідальності за невиконання або неналежне виконання Договору (Договору про реструктуризацію, як його невід`ємної частини).

Суд також звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

З огляду на викладене, загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 (адресований всім, кого це стосується) щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання відповідача (вчасну оплату платежів за Графіком), тоді як доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

Посилання відповідача на поданий ним до матеріалів справи Сертифікат № 3200-22-2092 про форс мажорні обставини, виданий Київською обласною (регіональною) Торгово-промислової палатою, також не свідчать про наявність підстав для звільнення Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від відповідальності за несвоєчасне виконання спірних грошових зобов`язань з огляду на вищевикладені обставини.

Крім того, суд звертає увагу на таке.

Господарський процесуальний кодекс України встановлює строки та порядок подання сторонами у справі доказів.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 2, 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З відповідних положень статті 80 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, повинні існувати на момент подання до суду заяв по суті справи, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з такими заявами. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на відповідного учасника справи.

Слід зазначити, що посилання відповідача на Сертифікат № 3200-22-2092 про форс мажорні обставини вперше було викладене останнім лише у клопотанні від 12.01.2023 року вже після закриття підготовчого провадження у справі № 910/9486/22 та після початку її розгляду по суті. Тобто зазначений довід не наводився Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" в обґрунтування заперечень проти позову ні у відзиві на позовну заяву, ні в запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

Більше того, сам Сертифікат № 3200-22-2092 про форс мажорні обставини був виданий Київською обласною (регіональною) Торгово-промислової палатою лише 30.12.2022 року, тобто вже після виникнення спору між сторонами, звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" з цим позовом до суду, відкриття провадження у справі № 910/9486/22, а також після закриття підготовчого провадження і переходу до її розгляду по суті.

Отже, заперечення відповідача проти стягнення з нього заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" суми штрафу визнаються судом необґрунтованими.

Оскільки судом встановлено, що відповідач несвоєчасно виконував взяті на себе обов`язки щодо сплати реструктуризованих платежів, беручи до уваги недоведеність правових підстав для звільнення його від відповідальності, а також враховуючи, що розмір нарахованого позивачем штрафу відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням договору, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" 3 785 156,83 грн. штрафу.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, а також зважаючи на те, що відповідач у встановленому законом порядку не довів суду належними і допустимими доказами наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу для своїх заперечень проти пред`явленого позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" повідомило про наявність у нього наміру подати докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі у встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (03039, місто Київ, проспект Науки, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 11; ) 23 408 478 (двадцять три мільйони чотириста вісім тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. 79 коп. основного боргу, 3 785 156 (три мільйони сімсот вісімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят шість) грн. 83 коп. штрафу, 1 571 585 (один мільйон п`ятсот сімдесят одну тисячу п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 50 коп. інфляційних втрат, 260 630 (двісті шістдесят тисяч шістсот тридцять) грн. 60 коп. 3 % річних, а також 435 387 (чотириста тридцять п`ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 78 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на професійну правничу допомогу на 28.02.2023 року о 12:45 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус В, зал № 31.

6. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ними заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

7. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2023 року.

Суддя В.С. Ломака