ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Справа № 903/634/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Олійник Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.11.2022 (повний текст - 14.11.2022) у справі №903/634/20 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк

до Товариства з обмеженою відповідальністю Лінк Пром

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Сатурн-11

про виселення з нежитлового приміщення,

за участю представників:

стягувача не з`явився;

боржника не з`явився;

органу ДВС - Наглій Н.В (довіреність від 06.01.2023);

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 07.11.2022 у справі №903/634/20 задоволено скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів). Визнано повернення Другим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) без прийняття до виконання наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Лінк Пром з нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: Волинська область, Ковельський р., с.Старі Кошари, вул.Лісова, буд.2, загальною площею 112,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 21) неправомірним. Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (, Україна, 43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27А) вирішити питання про прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 за місцезнаходженням боржника (його юридичною адресою).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт зазначає, що згідно наказу виданого Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів) від 14.05.2021 №91/6 про компетенцію відділів державної виконавчої служби Волинської області визначено територіальну юрисдикцію відділів державної виконавчої служби Волинської області згідно з додатком 1.

Оскільки згідно ч.3 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» потрібно вчинити дії, які зобов`язують боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінк Пром» виселитись із нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, Ковельський р., с.Старі Кошари, вул.Лісова, буд.2, потрібно скерувати для примусового виконання до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для виконання за територіальності.

Апелянт звертає увагу, що виконання наказу про примусове виконання рішення у справі №903/634/20-2 видане Господарським судом Волинської області від 13.01.2022 пов`язане з особою боржника та не унеможливлює виконання цього наказу без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені обставини невиконання його у добровільному порядку.

Зазначає, що боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінк Пром» здійснює свою підприємницьку діяльності у нежитловому приміщенні, яке знаходиться за адресою: Волинська область, Ковельський р., с.Старі Кошари, вул.Лісова, буд.2 державний виконавець зобов`язаний вчиняти виконавчі дії за місцем вчинення таких дій.

На підставі викладеного апелянт просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 у справі №903/634/20 та постановити нове судове рішення, відповідно до якого визнати відмову Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінк Пром» з нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: Волинська область, Ковельський р., с.Старі Кошари, вул.Лісова, буд.2, загальною площею 112,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 21) - правомірною. Відмовити у зобов`язанні Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрити виконавче провадження примусового виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінк Пром» з нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: Волинська область, Ковельський р., с.Старі Кошари, вул.Лісова, буд.2, загальною площею 112,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 21).

Скарга надійшла безпосередньо до апеляційного господарського суду 28.11.2022.

Листом від 29.11.2022 матеріали справи №903/634/20 витребувано з Господарського суду Волинської області.

02.12.2022 матеріали справи №903/634/20 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.11.2022 у справі №903/634/20 залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали усунути недоліків апеляційної скарги, а саме: подати до Північно-західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому розмірі - 2481 грн та докази надіслання копії апеляційної скарги разом із доданими до неї документами листом з описом вкладення учасникам провадження.

Розпорядженням керівника апарату суду від 02.01.2023, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі Коломис В.В., відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №903/634/20.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2023 визначено колегію суддів для розгляду справи №903/634/20 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду 03.01.2023 поновлено Другому відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 07.11.2022 у справі №903/634/20, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційної скарги на 18 січня 2023 року об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано учасникам провадження у строк до 16.01.2023 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України, та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам провадження.

13.01.2023 на адресу суду від представника Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві стягувач, зокрема зазначає, що орган ДВС намагається уникнути виконання покладених державою на орган ДВС обов`язків в частині примусового виконання судових рішень; підстави апеляційної скарги є штучними та направлені на затягування процесу виконання судового рішення та вчинення дій на користь боржника; невірне трактування норм матеріального права з боку органу ДВС, направлені на введення суд в оману та формування хибної уяви про порядок та спосіб виконання судового рішення про виселення та перегляд судового рішення всупереч усталеній судовій практиці, що суперечить принципу правової визначеності.

Оскільки за виконавчим документом, нерухоме майно з якого боржник підлягає виселенню належить АТ КБ «Приватбанк» та не є власністю боржника, тому стягувачем визначено місце відкриття виконавчого провадження, саме за місцезнаходженням боржника, тобто за його юридичною адресою: 43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Електроапаратна, будинок 3, як це зазначено у виконавчому документі.

Вважає повернення Другим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) виконавчого документу без прийняття до виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 про виселення ТОВ Лінк Пром - неправомірним та таким, що порушує права стягучана за виконавчим документом.

Звертає увагу на практику, викладену у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №914/2265/20 та від 30.04.2020 по справі №580/3311/19, постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №140/2962/19.

На підставі викладеного представник АТ КБ «Приватбанк» просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Господарський суд Волинської області від 07.11.2022 у справі №903/634/20 - залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Ухвалою від 18.01.2023 розгляд апеляційної скарги відкладено на 02.02.2023 об 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №4 (ВКЗ).

Крім цього, 02.02.2022 на адресу суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у щорічній відпустці.

Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012 (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання про відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк».

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує правову позицію та пояснення АТ КБ «Приватбанк», викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 02.02.2023 представник органу ДВС підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, надала пояснення по справі. Просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 у справі №903/634/20 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

10.10.2022 АТ КБ Приватбанк отримано повідомлення від Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 29.09.2022 №58411 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання. Повідомлення мотивоване тим, що згідно ст.24 Закону України Про виконавче провадження, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, а оскільки нежитлове приміщення з якого потрібно виселити ТОВ Лінк Пром знаходиться за адресою Волинська область, Ковельський р., с.Старі Кошари, вул.Лісова, буд. 2, загальною площею 112,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 21), даний виконавчий документ слід направити до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Львів) для виконання за територіальністю.

21.10.2022 на адресу Господарського суду Волинської області від Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк надійшла скарга (з урахуванням прийнятого судом зміненого предмету скарги) на дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів), в якій банк просив:

- визнати повернення Другим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) без прийняття до виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Лінк Пром з нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: Волинська область, Ковельський р., с.Старі Кошари, вул.Лісова, буд.2, загальною площею 112,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 21) - неправомірним;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (, Україна, 43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27А) вирішити питання про прийняття до виконання наказу про примусове виконання рішення та відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 за місцезнаходженням боржника (його юридичною адресою).

Скарга на дії ДВС обґрунтована тим, що повернення Другим відділом ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів) без прийняття до виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 є неправомірним, таким що порушує право стягувача у виборі місця відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону.

Відповідно до змісту ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону України Про виконавче провадження).

Положеннями статті 18 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України Про виконавче провадження, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Водночас, частиною 3 статті 24 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Стаття 63 Закону України Про виконавче провадження визначає порядок виконання рішень, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. Так, у разі відмови боржника від вчинення таких дій для нього настають негативні наслідки у вигляді можливого накладення штрафу та внесення до реєстру відомостей про вчинення кримінального правопорушення, однак для стягувача це не тягне поновлення порушеного права.

У той же час, стаття 66 Закону України Про виконавче провадження визначає порядок виконання рішення про виселення боржника. За визначеним порядком, у разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Тобто, судове рішення про виселення боржника не є рішенням, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії (в розумінні частини третьої статті 24 Закону України Про виконавче провадження), оскільки: наказ про примусове виконання судового рішення (про виселення) не містить вимог зобов`язального характеру для боржника (відсутні вимоги щодо вчинення певних дій боржником) та вказане рішення виконується в примусовому порядку державним виконавцем (це рішення не зобов`язує саме боржника вчинити певні дії); виконання рішення зобов`язального характеру досягається лише в результаті вчинення певних прописаних у виконавчому документі дій зобов`язаної особи, натомість рішення про виселення (без добровільного виконання) виконується примусово без потреби у діях особи, яку виселяють; порядок виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, врегульовано статтею 63 Закону України Про виконавче провадження; порядок виконання рішення про виселення боржника врегульовано статтею 66 Закону України Про виконавче провадження.

Крім цього, невиконання в добровільному порядку (самостійно) рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії та рішення про виселення боржника несе за собою різні наслідки: а) можливе накладення штрафу та внесення до реєстру відомостей про вчинення кримінального правопорушення (щодо рішень зобов`язального характеру); примусове виконання рішення державним виконавцем (щодо рішень про виселення); б) рішення про виселення в будь-якому випадку виконується державним виконавцем примусово, натомість рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії не може бути виконано в примусовому порядку державним виконавцем (в цьому випадку можливі лише стимулюючі заходи у вигляді накладення штрафу на боржника та ініціювання порушення кримінального провадження).

Повертаючи без виконання наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 у справі №903/634/20 головним державним виконавцем у якості відповідної правової підстави зазначено пункт 10 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

При цьому, ні судове рішення у справі №903/634/20, ні наказ на примусове виконання цього рішення не встановлюють певне визначене місце виконання, що унеможливлює застосування головним державним виконавцем наведених вище норм Закону.

У даному випадку головний державний виконавець мав керуватись правовими приписами частини першої статті 24 Закону України Про виконавче провадження: виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно судового наказу Господарського суду Волинської області №903/634/20-2 від 13.01.2022 місцезнаходження боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю Лінк Пром - Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Електроапаратна, будинок 3.

Відтак, AT КБ Приватбанк відповідно до частини першої статті 24 Закону України Про виконавче провадження мало право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби: за місцезнаходженням боржника або його майна.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.06.2022 у справі №914/2265/20.

Як встановлено ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як передбачено частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України,)

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Приймаючи до уваги наведене вище, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок Господарського суду Волинської області про порушення головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів) права вибору стягувачем місця відкриття виконавчого провадження, неправомірність його дій.

Тому Господарським судом Волинської області було правомірно задоволено скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на дії ДВС та зобов`язано Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) поновити порушене право стягувача (заявника) на вибір місця відкриття виконавчого провадження, саме за місцезнаходженням боржника (його юридичною адресою).

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді судом першої інстанції скарги стягувача, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування винесеної у справі ухвали, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.11.2022 у справі №903/634/20 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06.02.2023.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.