ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2265/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу № 922/2265/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», , адреса: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; тел. , електронна пошта:

до відповідача Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), , адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 16; тел. , електронна пошта: ;

про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних на загальну суму 692835,26 грн,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 692835,26 грн, в тому числі: основний борг - 515917,93 грн; пеня - 72785,91 грн; три проценти річних -9315,94 грн; інфляційні втрати - 94815,48 грн; а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань як споживача за договором про постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині внесення оплати за природний газ, спожитий у період з жовтня по грудень 2021 року в обсязі 15,17794 тис. куб. м на загальну суму 515917,93 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2022 у справі № 922/2265/22 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а позивачу встановлено строк на подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву.

Зазначену ухвалу суду отримано позивачем 07.12.2022 та відповідачем - 06.12.2022, що підтверджується відповідними зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи.

На виконання зазначеної ухвали від відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 167373/22 від 15.12.2022), в якому відповідач не заперечує проти наявності у нього заборгованості за природний газ, спожитий у період з жовтня по грудень 2021 року на загальну суму 515917,93 грн, втім зазначає, що бюджетні зобов`язання за договором про постачання природного газу постачальником «останньої надії» не було взято на облік в органах Державної казначейської служби у 2021 році, у зв`язку з чим Східне міжрегіональне управлінням юстиції (м. Харків), як бюджетна організація, відповідно до положень чинного законодавства, наразі, позбавлене можливості сплатити за спожитий природній газ за період з жовтня по грудень 2021 року, окрім, як на підставі судового рішення. Відповідач не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення пені в сумі 72785,91 грн, 3% річних в сумі 9315,94 грн та інфляційних втрат в сумі 94815,48 грн, з посиланням на те, що основне зобов`язання за договором про постачання природного газу постачальником «останньої надії» не могло бути виконано відповідачем з об`єктивних причин, а отже, як вважає відповідач, вимоги в частині стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання розрахунків є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також свої заперечення щодо нарахованих позивачем пені, інфляційних витрат та 3% річних відповідач обґрунтовує з посиланням на те, що в період з 24.02.2022 по теперішній час діють форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що не залежать від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), наявність яких підтверджено листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, тому, за твердженням відповідача, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) в силу приписів ст. 317 ЦК України та положень Типового договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії» має бути звільнене від стягнення пені за несвоєчасне виконання розрахунків, нарахування інфляційних витрат та 3% річних.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, всебічно та повно перевіривши матеріали справи на надані сторонами докази, суд встановив таке.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" (далі - Закону), права та обов`язки постачальників і споживачів природного газу визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з ч. 4 Закону, правила постачання природного газу затверджуються Регулятором після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства і є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 затверджено Правила постачання природного газу (далі - Правила).

Пунктом 2 Розділу 2 Правил встановлено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природно газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» є постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Частиною 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 809 і від 9 грудня 2020 року № 1236», яка набрала чинності 26.10.2021, доповнено Постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 пунктом 41-8, яким з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2021/22 року, зокрема зобов`язано:

1) акціонерному товариству "Магістральні газопроводи України", товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторам газорозподільних систем:

забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником;

забезпечити безумовне відновлення газопостачання бюджетних установ (у значенні Бюджетного кодексу України), закладів охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладів охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо);

забезпечити внесення операторами газорозподільних систем до інформаційної платформи оператора газотранспортної системи інформації щодо всіх захищених споживачів, приєднаних до газорозподільної системи, із зазначенням відповідної категорії, до якої належить такий споживач:

- побутові споживачі;

- бюджетні установи (в значенні Бюджетного кодексу України);

- заклади охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та заклади охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо);

- виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива;

2) акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" разом з Міністерством розвитку громад та територій, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, юридичним особам теплоенергетики державної та комунальної форм власності забезпечити:

укладення до 1 грудня 2021 року договорів постачання газу між бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо) та постачальником "останньої надії";

укладення підприємствами теплоенергетики, які перебувають в портфелі постачальника "останньої надії", з постачальником "останньої надії" та товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанії "Нафтогаз Трейдинг" договорів постачання природного газу.

Оператори газорозподільних систем в одноденний строк забезпечують передачу постачальнику "останньої надії" інформацію про побутових споживачів, постачання яким розпочав постачальник "останньої надії", зокрема ЕІС-код, прізвище, ім`я, по батькові, поштову адресу об`єкта споживача, з метою укладення договорів для забезпечення безперервності постачання природного газу.".

Відповідно до Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015, та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015: оператор газотранспортної системи (Оператор ГТС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу.

Постановою НКРЕКП № 3011 від 24.12.2019 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України», згідно з якою ТОВ «Оператор ГТС України» отримало право на провадження господарської діяльності з транспортування природного газу.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи створено інформаційну платформу, функціонування якої забезпечує Оператор ГТС.

Інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу (п. 5 гл. 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи).

Інформаційна платформа має містити такі дані, зокрема: 1) перелік точок входу/виходу до/із газотранспортної системи; 2) інформацію про всіх суб`єктів ринку природного газу, включаючи споживачів, яким в установленому порядку присвоєні ЕІС-коди; 3) інформацію про Реєстри споживачів постачальників.

Інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити, зокрема: 1) ЕІС-код споживача та за наявності ЕІС-коди його точок обліку; 2) EIC-код фізичної точки виходу з газотранспортної системи; 3) дані закріплених за споживачем діючих постачальників та визначені ними періоди постачання; 4) дані щодо зміни постачальників із початку функціонування інформаційної платформи; 5) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М).

У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/ оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживана; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника «останньої надії» і інформаційній платформі дані скриньки G_MAІL_PLR.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - Оператор ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 року були автоматично включені до портфеля постачальника «останньої надії» - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до обсягів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення природного газу, спожитого відповідачем до портфеля постачальника «останньої надії» підтверджується листом ТОВ «Оператор ГТС України» з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом, інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10), відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених п. 3 розділу VI цих Правил, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання та вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» був затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Відповідно до п. 4.2 розділу IV Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», обсяг постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, щo містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ПРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Таким чином, обсяг спожитого Споживачем природного газу передасться Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

З огляду на зазначене, позивач - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як постачальник природного газу «останньої надії» проводить нарахування вартості спожитого природного газу відповідачем - Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) виключно на підставі даних Оператора ГРМ про обсяг розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує з інформаційної системи Оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення обсягів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 року ціна природного газу, що постачається постачальником природного газу «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 809 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 809 і від 9 грудня 2020 року № 1236», яка набрала чинності 26.10.2021.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 граничну ціну на постачання природного газу постачальником "останньої надії" у період з 01.10.2021 по 30.11.2021 встановлено на рівні 16,8 гривні за 1 куб. метр з ПДВ.

Тому протягом жовтня-листопада 2021 року позивачем була застосована ціна на постачання природного газу відповідачу, яка не перевищувала 16,8 гривні за 1 куб. метр з ПДВ, а з 1 грудня 2021 року ціну на постачання природного газу для відповідача було щоденно розраховано за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 809 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102.

Із матеріалів справи вбачається, що протягом жовтня-грудня 2021 року позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 15,17794 тис. куб. м на загальну суму 515917,93 грн, а саме: у жовтні в обсязі 0,06400 тис. куб. м на суму 1075,20 грн, в т.ч. ПДВ; у листопаді в обсязі 7,49334 тис. куб. м на суму 125888,11 грн, в т.ч. ПДВ; у грудні в обсязі 7,62060 тис. куб. м на суму 388954,62 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 4.4 Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо не обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

На виконання умов Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», позивачем були складені відповідні акт приймання-передачі природного газу та виставлені рахунки на оплату поставленого природного газу, які поштою направлялись на адресу відповідача, а саме:

- рахунок № 26856 за розрахунковий період 1-31 жовтня 2021 року на суму 1075,20 грн, в т.ч. ПДВ;

- рахунок № 35004 за розрахунковий період 1-30 листопада 2021 року на суму 126963,31 грн, в т.ч. ПДВ, з яких: 125888,11 грн - за листопад та 1075,20 грн - за жовтень;

- рахунок № 2363 за розрахунковий період 1-31 грудня 2021 року на суму 515917,93 грн, в т.ч. ПДВ, з яких: 388954,62 грн - за грудень; 125888,11 грн - за листопад, 1075,20 грн - за жовтень.

Відповідачем зазначені рахунки не були оплачені, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за природний газ, спожитий у період з жовтня по грудень 2021 року на загальну суму 515917,93 грн.

08.02.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості в сумі 515917,93 грн у строк до 22.02.2022, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та описом вкладення до цінного листа від 08.02.2022.

Втім відповідачем заборгованість за спожитий природний газ у період з жовтня по грудень 2021 року на суму 515917,93 грн сплачена не була, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Положеннями чч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України та ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 ЦК України.

За змістом ст. 655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачу протягом жовтня-грудня 2021 року було поставлено природний газ в обсязі 15,17794 тис. куб. м на загальну суму 515917,93 грн, а саме: у жовтні в обсязі 0,06400 тис. куб. м на суму 1075,20 грн, в т.ч. ПДВ; у листопаді в обсязі 7,49334 тис. куб. м на суму 125888,11 грн, в т.ч. ПДВ; у грудні в обсязі 7,62060 тис. куб. м на суму 388954,62 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує проти наявності у нього заборгованості за природний газ, спожитий у період з жовтня по грудень 2021 року на загальну суму 515917,93 грн, втім зазначає, що бюджетні зобов`язання за договором про постачання природного газу постачальником «останньої надії» не було взято на облік в органах Державної казначейської служби у 2021 році, у зв`язку з чим Східне міжрегіональне управлінням юстиції (м. Харків), як бюджетна організація, відповідно до положень чинного законодавства, наразі, позбавлене можливості сплатити за спожитий природній газ за період з жовтня по грудень 2021 року.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки відсутність у відповідача коштів, в тому числі відсутність бюджетного фінансування, не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язання з оплати за поставлений йому природний газ за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії». В силу приписів ст. 525-526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання за договором має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Станом на день прийняття судом цього рішення в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості за спожитий природний газ у період з жовтня по грудень 2021 року на суму 515917,93 грн.

На підставі зазначеного, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо внесення оплати за поставлений природний газ постачальником «останньої надії» у період з жовтня по грудень 2021 року на суму 515917,93 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 515917,93 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання в частині оплати за природний газ, поставлений постачальником «останньої надії», позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню в сумі 72785,91 грн на підставі п. 4.5 Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.5 Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», у разі порушення споживачем, що не є побутовим строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачуться пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем не виконано належним чином грошове зобов`язання в частині оплати за природний газ, поставлений постачальником «останньої надії» у період з жовтня по грудень 2021 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування відповідачу пені за порушення строків оплати за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Відповідач - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) безпідставно посилається на наявність підстав для звільнення його від сплати нарахованої позивачем пені за порушення грошового зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), зважаючи на таке.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому відповідними Указами Президента України було неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема до 19.02.2023.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).".

Тобто, ТПП України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнає форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Статтею 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент), передбачено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ст. 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили), як умови звільнення від відповідальності, судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Відповідно до п. 10.1 Типового договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії», передбачено, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Пунктом 10.3 Типового договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії» передбачено, що зобов`язання за цим Договором відкладаються на строк дії форс-мажорних обставин.

Таким чином, умовами договору та чинним законодавством України передбачена можливість звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а не від виконання цих зобов`язань в цілому.

Суд зауважує на тому, що форс-мажорні обставини (введення воєнного стану в Україні) не лише впливають на спроможність своєчасного ведення розрахунків відповідачем по договору, але й насамперед мають негативні наслідки для іншої сторони договору - позивача, який внаслідок належного виконання відповідачем зобов`язань за договором не отримує оплати за поставлений природний газ як постачальник «останньої надії».

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності між суб`єктами господарювання, є загальновідомим та нормативно врегульованим.

Судом відхиляється, як таке, що є безпідставним та спростовується матеріалами справи, посилання відповідача на неможливість розрахунку за спожитий природний газ у період з жовтня по грудень 2021 року у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, оскільки відповідно до умов п. 4.4 Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. Таким чином, строки на оплату відповідачем природного газу, поставленого у жовтні, листопаді та грудні 2021 року сплинули у листопаді 2021 року, грудні 2021 року та січні 2022 року відповідно, тобто майже за місяць до початку військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні (24.02.2022), а отже відповідачем не доведено, що зобов`язання з оплати за спожитий природний газ за жовтень-грудень 2021 року були ним порушені / невиконані саме внаслідок початку військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022.

Водночас, зважаючи на те, що позивачем нараховано пеню на заборгованість за жовтень 2021 року за період прострочення з 01.12.2021 по 31.05.2022; за листопад 2021 року - за період прострочення з 01.01.2022 по 31.06.2022 та за грудень 2021 року - за період прострочення з 01.02.2022 по 31.07.2022, тобто частина зазначених нарахувань припадає на період після 24.02.2022 - дати початку військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні, враховуючи впливання зазначених обставин, які є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), на спроможність ведення розрахунків між суб`єктами господарювання за господарськими зобов`язаннями, виходячи із засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку, про необхідність відмовити в задоволенні сум пені, нарахованих позивачем до стягнення з відповідача у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання за жовтень-грудень 2021 року за загальний період прострочення з 24.02.2022 по 31.07.2022, оскільки зазначені нарахування здійснені за період після 24.02.2022 - дати введення воєнного стану в Україні.

На підставі викладеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені та здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 8517,65 грн, а саме: за зобов`язаннями за жовтень 2021 року на суму 1075,20 грн за період прострочення з 01.12.2021 по 23.02.2022 в сумі 46,81 грн; за зобов`язаннями за листопад 2021 року на суму 125888,11 грн за період прострочення з 01.01.2022 по 23.02.2022 в сумі 3568,95 грн; за зобов`язаннями за грудень 2021 року на суму 388954,62 грн за період прострочення з 01.02.2022 по 23.02.2022 в сумі 4901,89 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 64268,26 грн задоволенню не підлягають, а саме: за зобов`язаннями за жовтень 2021 року за період прострочення з 24.02.2021 по 31.05.2022 в сумі 57,15 грн; за листопад 2021 року - за період прострочення з 24.02.2021 по 31.06.2022 в сумі 11675,59 грн; за грудень 2021 року - за період прострочення з 24.02.2021 по 31.07.2022 в сумі 52535,52 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання в частині оплати за природний газ, поставлений постачальником «останньої надії», позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 9315,94 грн та інфляційні втрат в сумі 94815,48 грн на підставі ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 625 ЦК України врегульовані правовідносини за наслідками невиконання грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та річних.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили), як умови звільнення відповідача від сплати нарахованих позивачем інфляційних витрат та 3% річних.

З урахуванням вищевикладеного, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки 3% річних та інфляційних, суд прийшов до висновку, що вказані розрахунки виконані вірно, тому задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 9315,94 грн та інфляційних втрат в сумі 94815,48 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі зазначеного, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, на відповідача покладаються витрати щодо сплати судового збору в сумі 9428,51 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 73-74, 76-79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст. 236-242, 252 ГПК України, Господарський суд Харківської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), , адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 16) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», , адреса: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1) кошти в розмірі 628567,00 грн, в тому числі: основний борг - 515917,93 грн; пеня - 8517,65 грн; три проценти річних - 9315,94 грн; інфляційні втрати - 94815,48 грн; а також 9428,51 грн судового збору.

3. У стягненні 64268,26 грн пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано суддею 31.01.2023.

Суддя Н.А. Новікова