ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2023 р. Справа№ 910/997/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: не прибув;

від відповідача за первісним позовом: Шолом С.В.;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року (повне рішення складено 12.08.2022 року)

у справі №910/997/22 (суддя О.В. Нечай)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 4119252,68 грн,-

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг"

про стягнення 601 869,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (далі - позивач з первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення 4 119 252,68 грн, з яких 3713 000,00 грн заборгованості, 322159,97грн інфляційних втрат та 84 092,71 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-20-10258 від 22.12.2020 року.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" про стягнення 601 869,00 грн, з яких 313959,00 грн пені та 287910,00 грн штрафу.

Зустрічний позов мотивовано тим, що відповідачем за зустрічним позовом було допущено порушення строку поставки продукції за договором поставки № 53-122-01-20-10258 від 22.12.2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" 82740,49 грн 3% річних, 196544,77 грн інфляційних втрат та 4189,28 грн. судового збору. В іншій частині первісного позову відмовлено. Витрати позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) по сплаті судового збору в розмірі 1904,51 грн покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг".

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 104372,73 грн пені, 287910, 00 грн штрафу та 5884, 24 грн судового збору. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Витрати позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) по сплаті судового збору в розмірі 3143,80 грн покладено на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України проведено зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів.Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 112 997,47 грн штрафу та 1 694,96 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/997/22 змінити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" розміру пені за результатами вирішення зустрічного позову, стягнувши з даного товариства на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"313 959,00 грн пені, які було заявлено у зустрічному позові. В решті вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін. Одночасно скаржник просить провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню з кожної із сторін за результатами розгляду даної справи, з урахуванням її апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Так, скаржник вказав, що він є державним підприємством, тобто суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, то зазначена вище норма поширює свою дію на відповідні правовідносини із іншими суб`єктами господарювання, зокрема, щодо розміру пені за порушення строків виконання зобов`язання, яка становить 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. Вказана норма й була покладена в основу п. 9.1 договору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2022 року справу №910/997/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/997/22 своєю ухвалою 05.09.2022 року.

Відповідач за зустрічним позовом своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 08.02.2023 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити в частині.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання 08.02.2023 року Північного апеляційного господарського суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи позивач за первісним позовом повідомлений належним чином, зокрема на адресу останнього була направлена роздруківка ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 року у справі №910/997/22, що підтверджується списком групованих відправлень та роздруківкою з сайту Укрпошта за трек номером 704 (наявні в матеріалах справи).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року підлягає зміні в частині зустрічних позовних вимог та зустрічного зарахування грошових сум, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2020 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діяв Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10258 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1.

Відповідно до п. 1.2 договору, предметом останнього є продукція: 42130000-9 Засувка з електроприводом.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору загальна сума договору становить 4 113 000,00 грн. Ціна продукції, що поставляється за цим договором, складає 3 427500,00 грн, крім того ПДВ - 685500,00 грн.

Продукція поставляється в строк по 28.12.2020 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, Рівненське відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом". (п. 3.1 договору).

Пунктами 6.1, 6.2 договору визначено порядок проведення розрахунків.

Так, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з п. 8.4 договору датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Відповідно до п. 9.1 договору, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій, передбачених пунктом 9.1 даного Договору, становить 2 роки (п. 9.2 договору).

У Специфікації № 1 (додаток № 1 до договору) сторонами погоджено поставку товару "Засувка клинова з невисувним шпинделем СЭ.ЗКС.1.3.2.500.25.9 306708 DN500 PN 25 з електроприводом" у кількості 6 одиниць на загальну суму 4 113000,00 грн з ПДВ.

Відповідно до видаткової накладної № 2 від 09.03.2021 року постачальник поставив замовнику 2 одиниці продукції на суму 1 371000,00 грн.

12.03.2021 року замовником оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-6-38, відповідно до якого поставлена за видатковою накладною № 2 від 09.03.2021 року продукція пройшла вхідний контроль.

Відповідно до видаткової накладної № 3 від 12.03.2021 року постачальник поставив замовнику 2 одиниці продукції на суму 1 371000,00 грн.

16.03.2021 року замовником оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-6-48, відповідно до якого поставлена за видатковою накладною № 3 від 12.03.2021 продукція пройшла вхідний контроль.

Відповідно до видаткової накладної № 5 від 19.03.2021 року постачальник поставив замовнику 2 одиниці продукції на суму 1 371000,00 грн.

23.03.2021 року замовником оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-6-52, відповідно до якого поставлена за видатковою накладною № 5 від 19.03.2021 року продукція пройшла вхідний контроль.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) вказує, що він відвантажив на користь відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) продукцію загальною вартістю 4 113 000,00 грн, який останній отримав, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар виконав частково, сплативши лише 400 000,00 грн, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) зазначає, що відповідачем за зустрічним позовом (позивачем за первісним позовом) не дотримано визначений у п. 3.1 договору строк поставки продукції, у зв`язку з чим просить стягнути з нього пеню та штраф на підставі п. 9.1 договору.

Після відкриття провадження у цій справі, відповідно до платіжних доручень № 1127 від 27.01.2022 року на суму 300 000,00 грн, № 1424 від 01.02.2022 року на суму 200 000,00 грн, № 2212 від 18.02.2022 року на суму 50000,00 грн, № 2988 від 02.03.2022 року на суму 100 000,00 грн, № 3147 від 09.03.2022 року на суму 100 000,00 грн, № 3549 від 17.03.2022 року на суму 50 000,00 грн, № 3804 від 22.03.2022 року на суму 100 000,00 грн, № 4088 від 29.03.2022 року на суму 50 000,00 грн, № 4387 від 04.04.2022 року на суму 50 000,00 грн, № 4574 від 11.04.2022 року на суму 71000,00 грн, № 4842 від 14.04.2022 року на суму 100 000,00 грн, № 5111 від 19.04.2022 року на суму 50000,00 грн, № 5357 від 21.04.2022 року на суму 200 000,00 грн, № 5666 від 26.04.2022 року на суму 200 000,00 грн, № 5830 від 28.04.2022 року на суму 200 000,00 грн, № 6313 від 09.05.2022 року на суму 100 000,00 грн, № 7340 від 07.06.2022 року на суму 421 000,00 грн, № 7341 від 07.06.2022 року на суму 171 000,00 грн відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) погасив борг перед позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом), у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2022 року було закрито провадження у справі № 910/997/22 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині вимоги про стягнення основної заборгованості в розмірі 3713000,00 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України ( ч. 4 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодеку України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 Цивільного кодексу України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" поставило Відокремленому підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" продукцію, обумовлену в Специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Відвантаження товару підтверджується видатковими накладними № 2 від 09.03.2021 року, № 3 від 12.03.2021 року та № 5 від 19.03.2021 року, підписаними уповноваженими особами сторін та скріпленими печатками.

Відповідно до ярлика на придатну продукцію № 1-6-38 від 12.03.2021 року поставлена за видатковою накладною № 2 від 09.03.2021 року продукція пройшла вхідний контроль, відповідно до ярлика на придатну продукцію № 1-6-48 від 16.03.2021 року поставлена за видатковою накладною № 3 від 12.03.2021 року продукція пройшла вхідний контроль, відповідно до ярлика на придатну продукцію № 1-6-52 від 23.03.2021 року поставлена за видатковою накладною № 5 від 19.03.2021 року продукція пройшла вхідний контроль.

З урахуванням погодженого сторонами у п. 6.1 договору порядку розрахунків, граничним строком оплати за поставлену продукцію згідно видаткової накладної № 2 від 09.03.2021 року було 27.04.2021 року, згідно видаткової накладної № 3 від 12.03.2021 року - 05.05.2021 року (перший робочий день після 01.05.2021 року), згідно видаткової накладної № 5 від 19.03.2021 року - 11.05.2021 року (перший робочий день після 08.05.2021 року).

Позивач за первісним позовом не врахував положень п. 6.1 договору та приписів ст. 253 Цивільного кодексу України, за якими початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. В той же час позивач за первісним позовом відлік строку на оплату рахував безпосередньо від дня оформлення ярлика на придатну продукцію № 1-6-52 від 23.03.2021 року.

Як встановлено судом першої інстанції на момент пред`явлення первісного позову, ДП "НАЕК "Енергоатом" мало заборгованість перед Товариством з обмеженою від повільністю "Концепт Інжиніринг" за поставлену продукцію в розмірі 3713000,00 грн.

Після відкриття провадження у справі, заборгованість була сплачена і провадження в частині стягнення суми основного боргу закрито.

Поряд із цим, вимоги первісного позову в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних відповідач за первісним позовом не визнав та просив в цій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Описана вище помилка у визначенні дати, з якої грошове зобов`язання вважається простроченим, вплинула на правильність розрахунку 3% річних. Так, за підрахунком суду першої інстанції розмір 3% річних, що підлягає стягненню, становить 82740,49 грн.

Також позивачем за первісним позовом допущено арифметичні помилки при розрахунку інфляційних втрат. Суд, здійснивши власний розрахунок, встановив, що розмір втрат від інфляції складає 196 544,77 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги первісного позову є обґрунтованими частково, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" 279 285,26 грн, з яких 82740,49 грн 3% річних та 196 544,77 грн інфляційних втрат.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу, нарахованого на підставі п. 9.1 договору, судом першої інстанції встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічні положення закріплені в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно п. 9.1 договору у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 3.1 договору визначено, що продукція має бути поставлена в строк до 28.12.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до видаткової накладної № 2 від 09.03.2021 року постачальник поставив замовнику 2 одиниці продукції на суму 1 371 000,00 грн; відповідно до видаткової накладної № 3 від 12.03.2021 року постачальник поставив замовнику 2 одиниці продукції на суму 1371000,00 грн; відповідно до видаткової накладної № 5 від 19.03.2021 року постачальник поставив замовнику 2 одиниці продукції на суму 1 371 000,00 грн, тобто із затримкою у 83 дні.

Таким чином, з огляду на встановлений факт порушення відповідачем за зустрічним позовом строку поставки продукції, наявні підстави для застосування санкцій, визначених у п. 9.1 договору.

Як встановив суд першої інстанції, позивачем за зустрічним позовом вірно розраховано розмір штрафу, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню у розмірі 287910, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в вищевказаних частинах спірне рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/997/22 колегією суддів на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

Щодо твердження скаржника, що він є державним підприємством, тобто суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, то норма ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України поширює свою дію на відповідні правовідносини із іншими суб`єктами господарювання, зокрема, щодо розміру пені за порушення строків виконання зобов`язання, яка становить 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. Вказана норма й була покладена в основу п. 9.1 договору, колегія суддів відзначає наступне.

Як було зазначено вище у п. 9.1 договору передбачено, що у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення.

Аналогічне положення міститься у абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Як передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції за порушення строків виконання зобов`язання застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг), а за порушення строків зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять пнів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені, зокрема, договором.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Тобто, укладаючи договір, сторони самостійно та на власний розсуд погодили між собою, що розмір пені встановлюється 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується її учасниками, що вартість непоставленого відповідачем за зустрічним позовом товару складає 8 226 000, 00 грн. Також учасниками справи не заперечується визначений позивачем за зустрічним позовом період прострочення відповідача за зустрічним позовом (з 29.12.2020 року по 21.03.2021 року) а саме:

- на суму 4113000,00 грн протягом 70 днів (з 29.12.2020 року по 08.03.202 року);

- на суму 2742000,00 грн протягом 6 днів (з 09.03.2021 року по 14.03.2021 року);

- на суму 1371000,00 грн протягом 7 днів (з 15.03.2021 року по 21.03.2021 року).

Так, в даному випадку у відповідача за зустрічним позовом, як постачальника, виникло негрошове зобов`язання, а тому суд першої інстанії суд помилково посилався на приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Враховуючи вищевикладене, а також умови п. 9.1. договору, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом обґрунтовано нараховано пеню за період з 29.10.2020 року по 21.03.2021 року з розрахунку 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на загальну суму 313959,00 грн, колегія суддів погоджується з ним.

Приписами ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

У постанові від 13.11.2019 року у справі № 910/16135/18 Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, зазначивши про те, що аналіз даної норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті ст. 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку судовим рішенням будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України таке судове рішення підлягатиме обов`язковому виконанню, тобто буде відсутній будь-який спір між сторонами з приводу настання чи ненастання строку виконання зобов`язання з такої сплати.

При цьому, зазначена норма Господарського процесуального кодексу України не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми.

На підставі викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що формально зараховані, як зустрічні, можуть бути лише саме основні зобов`язання, проте, за аналогією вищевказаних ст. 203 Господарського кодексу України, ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, задля досягнення тієї ж мети, на яку направлені вищевказані статті, та з урахуванням наведених засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, може мати місце зарахування і вимог про сплату штрафних санкцій та передбачених частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у випадку, якщо у кожної із сторін наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам, тобто їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.

Приймаючи до уваги задоволення первісного позову на суму 279 285,26 грн і задоволення зустрічного позову на суму 601869,00 грн, колегія суддів здійснює зустрічне зарахування в порядку ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, в результаті якого з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" підлягає стягненню штраф в розмірі 112 997,47 грн та судовий збір в розмірі 1 694,96 грн.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи скаржника, зокрема, щодо порушення судом першої інстанції ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення в частині зустрічних позовних вимог та зустрічного зарахування грошових сум підлягає зміні. В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/997/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/997/22 змінити в частині зустрічних позовних вимог та зустрічного зарахування грошових сум, виклавши їх в наступній редакції.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (Україна, 50074, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, просп. Миру, буд. 33, кв. 113; ідентифікаційний код: 42924030) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) 313959 (триста тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять ) грн 00 коп. пені, 287 910 (двісті вісімдесят сім тисяч дев`ятсот десять) грн 00 коп. штрафу та 9028 (дев`ять тисяч двадцять вісім) грн 04 коп. судового збору.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (Україна, 50074, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, просп. Миру, буд. 33, кв. 113; ідентифікаційний код: 42924030) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) 313959 (триста тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять ) грн 00 коп. пені, 8624,74 (вісім тисяч шістсот двадцять чотири) грн 47 коп. штрафу та 9028 (дев`ять тисяч двадцять вісім) грн 04 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (Україна, 50074, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, просп. Миру, буд. 33, кв. 113; ідентифікаційний код: 42924030) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) 4715 (чотири тисячі сімсот п`ятнадцять ) грн 69 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/997/22 повернути до Господарського суду міста Києва

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 09.02.2023 року.