ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2574/22

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Тимошенка Д.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Аркадстрой» (01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42/44, оф. LL2-В, код: 42104905)

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Союзбудінвест» (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Промислова, буд. 4, офісне приміщення 44, код: 41656366)

про визнання недійсним договору,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Попазов Г.І.;

До Господарського суду Київської області 07.12.2022 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Аркадстрой» (надалі по тексту позивач/ТОВ «Аркадстрой») до товариства з обмеженою відповідальністю «Союзбудінвест» (надалі по тексту відповідач/ТОВ «Союзбудінвест»), в якій позивач просить суд визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги від 29.03.2021 № 01/03/2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Союзбудінвест» не має права надавати фінансові послуги, оскільки не включене до державного реєстру фінансових установ та не набуло статусу фінансової установи. Тому, на переконання позивача, оспорюваний договір вчинено з порушенням ст. 203 Цивільного кодексу України та Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», відтак підлягає визнанню судом недійсним.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/2574/22, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11.01.2023.

На адресу суду 06.01.2023 від ТОВ «Аркадстрой» надійшла заява про виправлення допущенних в ухвалі Господарського суду Київської області від 12.12.2022 у справі № 911/2574/22 описок, у задоволенні якої ухвалою суду від 13.01.2023 відмовлено.

До суду 09.01.2023 від відповідача надійшов відзив на позов із запереченнями проти пред`явлених вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.01.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 18.01.2023.

В судове засідання 18.01.2023 з`явився представник відповідача, який проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому 06.01.2023 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд у разі відсутності позивача здійснювати розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Союзбудінвест» (сторона 1) та ТОВ «Аркадстрой» (сторона 2) 29.03.2021 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 01/03/2021 (надалі договір), за яким відповідач надає позивачу в користування грошові кошти в розмірі 1780000 гривень, а позивач зобов`язується повернути відповідачу таку ж суму грошових коштів в обумовлений в цьому договорі термін (п. 1.1. договору).

Згідно п. 2.4. договору позивач зобов`язується повернути фінансову допомогу відповідачу не пізніше ніж 30 квітня 2021 року.

За змістом п. 3.1. договору надана за цим договором фінансова допомога є безвідсотковою.

Додатковими угодами № 1 від 29.04.2021 та № 2 від 30.06.2021 сторонами було продовжено строк повернення фінансовою допомоги та остаточно строк її повернення було встановлено до 15.12.2021.

Факт перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів у розмірі 1780000 гривень в перебігу розгляду справи сторонами не оспорювався, та, навпаки, факт їх отримання було підтверджено позивачем у позовній заяві, із долученням на підтвердження цього відповідних доказів.

Позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить визнати недійсним договір, оскільки, як стверджує позивач, надання поворотної фінансової допомоги є фінансовою послугою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також те, що відповідач не включений до державного реєстру фінансових установ та не набув статусу фінансової установи, відтак договір № 01/03/2021 про надання фінансовою допомоги від 29.03.2021 має бути визнаний недійсним, як такий, що укладений всупереч вимог ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та ст. 203 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що спірний договір за своїм змістом є звичайним безвідсотковим договором позики, надання грошових коштів за цим договором у користування позивача не є фінансовою послугою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а відповідач не є фінансовою установою, господарська діяльність яких регулюється зазначеним спеціальним для таких установ законом, а тому підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 (№ 3-449гс16) та підтримано усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Згідно з частиною статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Як вже зазначалось позивач вважає, що вчинений сторонами договір про надання фінансової допомоги підпадає під критерій фінансової послуги, а тому відповідач для надання фінансової послуги мав бути включений до реєстру фінансових установ та набути статусу фінансової установи,а також отримати ліцензію на здійснення такої операції.

Згідно преамбули Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (тут і надалі судом застосовано зазначений закон в редакції, чинній станом на момент вчинення оспорюваного правочину) цей Закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Згідно п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України; фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою є надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до п. 14.1.257 ч. 1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно п. 14.1.258. ч. 1 статті 14 Податкового кодексу України фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Правове регулювання надання кредитів, що здійснюється виключно фінансовими установами визначено положеннями ст.ст. 1054-1056-1 Цивільного кодексу України.

Таким чином, договір позики (надання фінансової допомоги), є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки Цивільний кодекс України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - учасників договору позики, правовідносини по яких регулюються нормами ст.ст. 1046 - 1048 Цивільного кодексу України.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в контексті встановленого ст. 1046, 1048 Цивільного кодексу України права будь-якого суб`єкта (громадянин, фізична особа-підприємець, юридична особа) надавати, в тому числі позики (процентні чи безпроцентні), суд дійшов висновку, що спірний договір не суперечить положенням Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», адже не є операцією, що може здійснюватися виключно фінансовими установами.

З тих же підстав, суд відхиляє і посилання позивача на невідповідність спірного договору вимогам Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», адже згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 7 цього закону ліцензуванню підлягає саме діяльність з надання фінансових послуг, яку відповідач, уклавши спірний договір, не здійснював.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та приймає рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд відносить на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 46, 73-80, 86, 129, 130, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Аркадстрой» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.02.2023.

Суддя Р.М. Колесник