ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023м. ДніпроСправа № 904/645/22 (173/416/22)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Первушина Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рустамової З.Р.

Від представників учасників справи:

від позивача: повноважний представник не з`явився.

від відповідача: повноважний представник не з`явився.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження господарську справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради" (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, ) про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

в межах справи №904/645/22

за заявою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" (52300, Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Аули, Аулівська селищна рада, Комплекс будівель і споруд №2, )

до боржника Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради" (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, )

про визнання банкрутом

ПРОЦЕДУРА

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання на 08.06.2022.

08.07.2022 позивачем подано клопотання про передачу справу за підсудністю, в якому просив передати матеріали цивільної справи №173/416/22 за його позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу цивільної справи відмовлено. Провадження по справі закрито. Роз`яснено позивачу його право на звернення до Господарського суду Дніпропетровської області за захистом порушених прав.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.09.2022 ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 скасовано, постановлено матеріали справи №173/416/22 передати до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/645/22 про банкрутство комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради».

20.09.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області від Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла справа №№173/416/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради" () про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди в загальному розмірі 167 032,51 грн., з яких: 64674,74 грн. - заборгованість по заробітній платі; 22384,77 грн - середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати; 80000,00 грн - моральної шкоди.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.09.2022 справу №904/645/22 (173/416/22) передано на розгляд судді Первушину Ю.Ю.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.10.2022 о 11:00 год.

27.12.2022 через систему "Електронний суд" позивач направив клопотання (вх.№32096/22), за змістом якого просить суд розгляд справи здійснити за його відсутності.

13.10.2022 до відділу канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №227 від 11.10.2022 (вх. №34036/22), згідно якого відповідач позов визнав частково, а саме у сумі 63674,74 грн, в решті просив суд відмовити (аналогічного змісту відзив надійшов 12.10.2022 на електронну адресу суду).

13.10.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. №34262/22), за змістом якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 258 824, 96 грн., із яких: заборгованість по заробітній платі у сумі 63 674,74 грн; середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 80 507,60 грн; моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн. та компенсації втрати частини доходів, у зв`язку, з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 14 643, 22 грн.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Первушина Ю.Ю. на лікарняному з 17.10.2022, судове засідання 17.10.2022 о 11:00 не відбулося.

Після повернення судді Первушина Ю.Ю. з лікарняного, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2022 призначено судове засідання на 07.11.2022 для продовження розгляду справи.

03.11.2022 на електронну адресу суду представник відповідача надіслав клопотання №285 від 03.11.2022 (вх. №37473/22), за змістом якого просить суд провести розгляд справи без його участі та клопотання про долучення до матеріалів справи копію Статуту, наказ та довіреність.

Судом оглянуто та долучено до матеріалів справи вищевказані документи.

Розгляд справи №904/645/22(173/416/22), яке було призначене на 07.11.2022 не здійснювався, у зв`язку з надходженням від уповноваженого органу повідомлення про замінування будівлі Господарського суду Дніпропетровської області, що підтверджується Актом від 07.11.2022.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 призначено судове засідання на 28.11.2022 для подальшого розгляду справи.

10.11.2022 через систему "Електронний суд" позивач подав клопотання (вх. 38412/22), за змістом якого просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

15.11.2022 через систему "Електронний суд" позивач направив клопотання (вх.№38840/22), за змістом якого просить суд відзив відповідача залишити без розгляду.

У судове засідання 28.11.2022 позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровській області від 28.11.2022 відкладено судове засідання на 20.12.2022 о 12:00 год., та запропоновано позивачу - ОСОБА_1 сплатити судовий збір у сумі 2707,61 грн за подання позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

12.12.2022 на адресу суду Позивач на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2022 надіслав докази сплати судового збору у сумі 2707,61 грн.

12.12.2022 через систему "Електронний суд" позивач направив клопотання про розгляд справи без його участі.

14.12.2022 на електронну адресу суду відповідач направив клопотання про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. №44077/22).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровській області від 20.12.2022 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Відкладено судове засідання на 30.01.2023 о 10:30 год. Запропоновано позивачу подати до суду письмові пояснення із зазначенням поважності причин пропуску строку звернення до суду встановленого статтею 233 КЗпП України.

05.01.2023 через систему "Електронний суд" позивач надіслав клопотання (вх. №554/23) від позивача про розгляд справи за його відсутності. У клопотанні позивач посилався на неможливість прийняти участь у судовому засіданні з огляду на стан здоров`я після перенесеної медичної операції.

05.01.2023 через систему "Електронний суд" позивач надіслав клопотання (вх. №551/23) із поясненнями з приводу строку звернення до суду встановленого статтею 233 КЗпП України із проханням про поновлення пропущеного процесуального строку.

12.01.2023 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо поновлення пропущеного строку на звернення з позовом до суду (вх. №1731/23).

У судове засідання представники позивача та відповідача не з`явились. Проте, 12.01.2023 від відповідача на адресу надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, за наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи без участі позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Таким чином, Господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав, які заважають ухваленню рішення по справі №904/645/22(173/416/22).

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

В позовній заяві Позивач зазначив про те, що 29.05.2020 згідно наказу №106-к від 28.05.2020 він був прийнятий оператором на фільтрах 2 розряду на дільницю водопостачання Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управлінні водопровідно - каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради".

10.12.2021 згідно наказу №252-п від 10.12.2021, він звільнився з займаної посади за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Згідно розрахункового листка Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради №425 від 13.12.2021, на день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платній у сумі 64 674 грн. 74 коп.

13.06.2022 відповідач перерахував позивачу 1000,00 грн в рахунок погашення заробітної плати за червень 2022, що підтверджується копією платіжного доручення № від 13.06.2022. Позивач стверджує, що станом на 04.03.2022 відповідачем заборгованість по заробітній платі не сплачено.

Згідно позовної заяви, Позивачем розраховано та визначено суму заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки на день звернення до суду за період з 10.12.2021 по 28.09.2022 в розмірі 80 507 грн. 60 коп.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою заробітної плати, Позивач також просив суд стягнути компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 10.12.2021 по 28.09.2022, що станом на 28.09.2022 становить 14 643, 22 грн.

Крім того, користуючись правом передбаченим статтею 237-1 КЗпП України (відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику) Позивач просить стягнути додатково моральну шкоду. Позивач посилаючись на тривалий характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких він зазнає, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у своєму житті, та зважаючи положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважає, що розмір моральної шкоди виходячи із засад розумності, виваженості справедливості має складати - 100 000,00 грн.

Отже, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив суд:

- стягнути з Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у сумі 63 674, 74 грн;

- стягнути з Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 80 507,60 грн по день фактичного розрахунку;

- стягнути з Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн;

- стягнути з Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 14 643,22 грн.

Позиція відповідача, викладена у відзиві.

Відповідач скористався своїм правом та подав до суду відзив від 11.10.2022. Доказів направлення відзиву на адресу позивача відповідач суду не надав.

В подальшому, після отримання від позивача заяви про збільшення розміру позовних вимог, 14.12.2022 відповідач подав до суду відзив від 08.12.2022 (із доказами направлення позивачу) в якому зазначив, що погоджується із вимогами позивача лише частково, а саме просив суд, задовольнити позов в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 63 674,74 грн. В решті задоволення вимог, відмовити в повному обсязі.

Свою позицію відповідач обґрунтовує посиланням на складний фінансовий стан та неплатоспроможність підприємства. Так відповідач вказує, що причиною не виплати заборгованості по заробітній платі є те, що впродовж 2008 -2022 років підприємство постійно перебуває вкрай тяжкому стані і на сьогоднішній день фінансовий стан відповідача, набув безнадійно катастрофічних масштабів. Проблема погашення боргів, які постійно накопичуються, вимагає вирішення на державномурівні. Неодноразові звернення до обласних та районних органів влади щодо виділення фінансової допомоги, не мали ніяких дієвих результатів. Єдиним джерелом фінансування були і є власні кошти від реалізації послуг з водопостачання та водовідведення, де значну частину споживачів складає населення. Середній щомісячний дохід підприємства від реалізації послуг складає 950 тис. грн., заробітну плату необхідно сплатити 120 тис. грн. в місяць. При цьому, щоденно необхідні обігові кошти на придбання ПММ, деталей та матеріалів для здійснення виконання аварійно-відновлювальних робіт та необхідні інші кошти для ведення господарської діяльності, для забезпечення безперебійного надання населенню життєво - необхідних послуг з водопостачання та водовідведенню.

Щодо стягнення моральної шкоди відповідач заперечував наступним.

Відповідач, зокрема, просив суд з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову-практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Заперечення позивача на відзив.

Позивач у своїх запереченнях просив суд не приймати до уваги поданий відповідачем відзив, мотивуючи це тим, що відзив відповідача не відповідає вимогам пункту 2 частини 6 статті 165 ГПК України. Позивач просив суд відзив на позовну заяву залишити без розгляду, оскільки копію відзиву відповідач йому не направив.

Пояснення позивача з приводу строків звернення до суду із позовом.

05.01.2023 позивач подав клопотання про поновлення строків звернення до суду із посиланням на пропуск строку з поважних причин.

Крім того, позивач вказав, що невиплата працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку з ним і дана обставина є підставою для поновлення строку на звернення з позовом до суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ.

29.05.2020 згідно наказу №106-к від 28.05.2020, ОСОБА_1 (далі-Позивач) прийнятий оператором на фільтрах 2 розряду на дільницю водопостачання Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управлінні водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради.

10.12.2021 згідно наказу №252-п від 10.12.2021, він звільнився з займаної посади за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

На день звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платні в сумі 64674,74 грн., яка 13.06.2022 відповідачем частково сплачена позивачу на суму 1000,00 гривень.

Відповідач в свою чергу, не заперечував щодо наявності заборгованості по виплаті заробітної плати перед позивачем. Станом на день розгляду справи доказів погашення заборгованості до суду не подав.

Таким чином, на день прийняття судом рішення, сума заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платні складає 63 674, 74 гривень.

В той же час, судом встановлено, що 28.07.2022 в рамках справи №904/645/22 про банкрутство Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управлінні водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради розглянуті кредиторські вимоги ОСОБА_1 , зокрема вимоги про стягнення заробітної плати у сумі 64 674,74 грн.

За результатами розгляду визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради" в розмірі 63 674, 74 грн (1 черга). Грошові вимоги у сумі 1000, 00 грн. - відхилено. Сторони, підстави та предмет спору збігаються з даною позовною заявою.

Обставини звільнення працівника та суму заборгованості з невиплаченої заробітної платні відповідач не заперечував.

Розмір нарахованих до виплати сум та розмір виплачених сум підтверджуються матеріалами справи, зокрема, позивачем надані індивідуальні відомості по застрахованим особам від Пенсійного фонду України форма ОК-7, копії розрахункових листків з січня 2021 по грудень 2021, копія наказу від 10.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

Щодо поданих відповідачем відзивів на позовну заяву, слід зазначити наступне.

Поданий Відповідачем відзив від 11.10.2022 вих. №227 (вх. №34036/22) не відповідає вимогам статті 165 ГПК України, оскільки, не містить доказів направлення копії даного відзиву на адресу Позивача. У відповідності до порядку встановленого статті 42 ГПК України сторони мають певні права та обов`язки. Подання відзиву є правом сторони, але користуючись своїми правами сторони мають і зобов`язання, зокрема, виконувати процесуальні обов`язки визначені законом або судом (пункт 7 частини 2 статті 42 ГПК України). У відповідності до вимог частини 5 статті 165 ГПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана одночасно з надісланням відзиву до суду. За змістом статті 165 ГПК України, а саме пункту 2 частини 6 визначено, що до відзиву додаються докази, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам.

Подаючи до суду відзив відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку, чим залишив позивача права на ознайомлення із поданим до суду документом. Суд приймає до уваги заперечення позивача, щодо невідповідності відзиву вимогам процесуального законодавства, та не приймає до уваги при розгляду справи викладені у відзиву аргументи відповідача.

Після отримання від позивача заяви про збільшення розміру позовних вимог, Відповідач 14.12.2022 подав до суду відзив на позовну заяву (з урахуванням заяви позивача) №44077/22 від 08.12.2022 із доказами поштового відправлення копії відзиву на адресу позивача, що підтверджується описом вкладення та поштовою накладною - 867). Даний відзив приймається судом до уваги, оскільки він відповідає вимогам статті 165 ГПК України.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає змогу суду дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обґрунтоване рішення по суті спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши матеріали справи, оцінивши аргументи сторін та надані докази, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову частково з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог в частини стягнення заборгованості по заробітній платі слід зазначити наступне.

На день звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платні в загальній сумі 64674,74 грн.

В подальшому, 13.06.2022 відповідач частково сплатив Позивачу заборгованість по заробітній платі на суму 1000,00 гривень.

Відповідач не заперечував щодо зазначених позивачем обставин та не надав до суду доказів погашення наявної заборгованості по сплаті заробітної плати у повному обсязі.

Таким чином, на день прийняття рішення судом сума заборгованості Позивача перед Відповідачем по заробітній платні складає 63 674,74 гривень.

Судом встановлено, що 28.07.2022 в рамках справи №904/645/22 про банкрутство Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управлінні водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради розглянуті кредиторські вимоги ОСОБА_1 , зокрема вимоги про стягнення заробітної плати у сумі 64 674,74 грн.

За результатами розгляду визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради в розмірі 63 674, 74 грн (1 черга). Грошові вимоги у сумі 1000, 00 грн. - відхилено. Сторони, підстави та предмет спору збігаються з даною позовною заявою.

Таким чином, Позивач вже реалізував право на заявлення своїх вимог в межах справи №904/645/22 про банкрутство Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради та включений до реєстру вимог кредиторів.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеними в постанові від 23.09.2021 у справі №904/4455/19 щодо застосування цих норм права, які відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України мають бути враховані судом: «Щодо порядку задоволення майнових (грошових) конкурсних вимог до боржника у справі позовного провадження, що розглядається в межах справи про банкрутство відповідача

187. Після постановлення господарським судом ухвали за результатами розгляду таких вимог позовне провадження у справі з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що розглядається в межах справи про банкрутство, підлягає закриттю повністю або в частині на підставі пункту 2 частини першої статті 175, пункту З частини першої статті 231 ГПК України у випадку тотожності суб`єктного складу, предмета і підстав позову...»

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін суд встановив, що предмет позову в частині стягнення заборгованості по заробітної платні в сумі 63674,74 грн., суб`єктний склад учасників у справі 904/645/22(173/416/22) за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради" та грошові вимоги ОСОБА_1 у справі №904/645/22 до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради" співпадають та є тотожними, фактично вже розглянуті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2022 у справі № 904/645/22.

З огляду на положення статтею 175, 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 63 674,74 - підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог в частини стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 80 507,60 грн по день фактичного розрахунку, слід зазначити наступне.

Позовні вимоги з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки, стягнення компенсації втрати частини доходів за час порушення строків виплати заробітної плати, та стягнення моральної шкоди не були предметом розгляду в межах інших судових проваджень, а тому підлягають розряду та вирішенню по суті спору.

Правові аргументи позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки суд оцінює такими, що відповідають вимогам законодавства та обставинам справи.

Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України ( в редакції на час звернення з позовом до суду), у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку.

На час розгляду справи по суті редакція статті 117 КЗпП України з 01.07.2022 року змінилася. Законодавець встановив строк у 6 місяців для стягнення середньомісячного заробітку: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців".

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінет) Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості за час затримки за період з 10.12.2021 по 28.09.2022.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 , в установах і організаціях день звільнення працівника вважається останнім робочим днем.

Позивач був звільнений наказом №252-п від 10.12.2021, отже останнім робочим днем є 10.12.2021, і саме ця дата є останнім днем нарахування заробітної платні працівнику. Саме 10.12.2021 роботодавець повинен був провести повний розрахунок з працівником. Оскільки, боржник не розрахувався із позивачем в цей день час прострочення виконання зобов`язань починається з - 11.12.2021.

Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати №100. Даний порядок застосовуються, зокрема, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (параграф І стаття 1, пункт «л)»).

Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (параграф 2, ст. 2, частина 3).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи проводиться за правилами встановленими параграфом IV, частиною 2 пункту 8 Порядку № 100. А саме при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Згідно наданих Пенсійним фондом України індивідуальним відомостям про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-7) станом на 27.09.2022 заробітна платня (фактичний дохід) ОСОБА_1 у 2021 році за жовтень склала 8865,51 грн., за листопад - 7628,53 грн., що у сумі складає - 16494,04 грн. Кількість робочих днів за жовтень та листопад 2021 складає 42 дні. Шляхом ділення суд встановив, що середньоденна заробітна платня складає 392,72 гривень.

З огляду на наведене суд здійснив розрахунок за період з 11.12.2021 по 28.09.2022 та визначив: кількість робочих днів 204, середньоденна заробітна плата складає 392,72 грн. за день, з огляду на що розмір заборгованості по за час затримки дорівнює 80 114, 88 гривень.

Сума заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки на день визначений позивачем підлягає стягненню частково, а саме за період з 11.12.2021 по 28.09.2022 та складає 80 114 грн. 88 коп. В решті позовних вимог щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а саме у сумі 392, 72 грн - відмовити.

Щодо позовних вимог в частини стягнення компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 14 643,22 грн, слід зазначити наступне.

Правову аргументацію позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів за час порушення строків виплати заробітної плати суд оцінює такою, що відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Так відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати'' підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі : вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно статті 2 Закону України "Пре компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строки їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цих Законом.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплаті провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Розрахунок компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року "Порядок проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати" (надалі по тексту "Порядок").

Згідно пункту 2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року.

Пунктом 3 Порядку визначено, що заробітна плата підлягає компенсації. Згідно пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці за який виплачується дохід по розрахунку не включаються. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

За змістом заяви позивача про збільшення позовних вимог (вх. 34262/22 від 13.10.2022) позивач навів свій розрахунок компенсації витрат за період з січня 2022 по серпень 2022 включно. Позивач вірно зазначив розміри помісячного приросту індексу споживчих цін, але допустив помилку в розрахунках невірно визначивши сумарний індекс у розмірі 22,64 %, в той час як вірним є число 19,42%.

При цьому позивач не прийняв до уваги, що сума заборгованості була частково погашена 13.06.22 та зменшилась з 64674,74 гривень до 63674,74 гривень. Таким чином, суд вважає за необхідне самостійно здійснити розрахунок відокремивши два періоди:

- з січня 2022 по травень 2022 на суму 64 674,74 гривень розмір індексу споживчих цін склав 13,88 %, а сума компенсації складає 8 976,85 гривень;

- з липня 2022 по серпень 2022 на суму 63 674,74 гривень розмір індексу споживчих цін склав 4,96 %, а сума компенсації складає 3 158,26 гривень;

Разом сума компенсації втрати частини доходів за час порушення строків виплати заробітної плати з січня по серпень 2022 становить - 12135,12 гривень.

Щодо встановленого частиною 1 статті 117 КЗпП України обмеження строків виплати за затримку розрахунків при звільненні у шість місяців, то такі обмеження було встановлено Законом України №2352-IX від 01.07.2022, тобто вже після звернення позивача - ОСОБА_1 до суду - 11.03.2022.

Згідно із статтею 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Дія статті 117 КЗпП України в редакції від 01.07.2022 встановлює обмеження на час після набрання чинності. Тобто, нарахування компенсації втрати частини доходів за липень та серпень 2022 не виходять за межі шестимісячного строку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини доходів за час порушення строків виплати заробітної плати в межах строків заявлених позивачем частково на суму 12 135, 12 гривень.

В решті позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, а саме у сумі 2 508,10 грн - відмовити.

Щодо позовних вимог в частини стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн, слід зазначити наступне.

При вирішення питання щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 100 000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В частині 2 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Невиплата заробітної плати встановлена та доведена в ході судового розгляду. Сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у цивільній справі №362/7161/15-ц, які враховуються судом на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України.

Дійсно, невиплатою відповідачем належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його прав на отримання оплати за працю, що призвело до моральних страждань. Ситуація, яка склалася, дійсно вимагала від нього додаткових зусиль для організації життя.

Таким чином, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач мав незручності з приводу порушення відносно нього законодавства, що обумовлюється тим, що позивач хвилювався, зазнав моральних страждань, а також враховуючи тривалість не проведення повного розрахунку з позивачем, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн. Доказів заподіяння моральної шкоди у більшому розмірі Позивачем до суду не надано.

Щодо строків звернення до суду встановлених статтею 233 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 прийшла до наступних правових висновків.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України мають різну правову природу.

Середній заробіток за частиною другою стані 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану робочу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, висловлений у цій постанові, узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц (провадження № 6-1395цс16) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постановах від 12.02.2020 у справі №620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 05 вересня 2019 року у справі №813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30 жовтня 2018 року у справі №826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18) та не узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18 (провадження №61-9664сво19) від якого Велика Палата Верховного Суду відступає.

Конституційний Суд України в рішенні по справі №1-5/2012 від 22 лютого 2012 у пункті 2.2 зазначив наступне.

За статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 11.03.2022 року. На день прийняття судом рішення у даній справі відповідач не розрахувався із працівником. Таким чином, правопорушення є триваючим та застосування судом обмежувальних строків звернення до суду передбачених статті 233 КЗпП України є необґрунтованим.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В порядку передбаченому Законом України "Про судовий збір" позивач сплатив 2707,61 гривень судового збору.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Беручи до уваги приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги той факт, що спір виник з вини відповідача, суд вирішив судовий збір покласти на відповідача.

Таким чином, судовий збір у розмірі 2 707, 61 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 22, 24 закону України "Про оплату праці", статтями 38, 94, 97, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дніпропетровської обласної ради" (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, ) про стягнення заборгованості в загальному розмірі 258 824,96 грн. - задовольнити частково.

Провадження в частині позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства" Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у сумі 63 674, 74 грн. - закрити.

Стягнути з Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 80 114,88 грн. по день фактичного розрахунку.

Стягнути з Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 12 135, 12 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, місто Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2707,61 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 10.02.2023.

Суддя Ю.Ю. Первушин