ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"09" лютого 2023 р. м. Київ
Справа № 911/1886/22
Господарський суд Київської області у складі:
судді Ейвазової А.Р.,
розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «АВТОСПЕЦТРАНС-КР» до Товариства з обмеженою відповідальність «КОМПАНІЯ КИЇВБУД» про стягнення 149 654,79грн, без виклику представників сторін,
Рішенням Господарського суду Київської області від 19.01.2023 у даній справі повністю відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСПЕЦТРАНС-КР» (далі ТОВ «АВТОСПЕЦТРАНС-КР) до Товариства з обмеженою відповідальність «КОМПАНІЯ КИЇВБУД» (далі ТОВ «КОМПАНІЯ КИЇВБУД») про стягнення 113 540грн основного боргу, 1 754,43грн 3 % річних, 12 647,78грн втрат від інфляції, 21 712,58грн пені (а.с.100-105).

24.01.2023 до Господарського суду Київської області від ТОВ «КОМПАНІЯ КИЇВБУД» надійшла заява б/н від 24.01.2023 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат (а.с.109-111); до поданої заяви додано докази направлення її копії з додатком позивачу (а.с.116-118).

У поданій заяві відповідач просить відшкодувати судові витрати у розмірі 13 500грн, понесені на оплату послуг професійної правничої допомоги, за рахунок позивача.

Ухвалою від 24.01.2023 судом прийнято до розгляду заяву ТОВ «КОМПАНІЯ КИЇВБУД» щодо відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу, а також встановлено позивачу строк для реалізації права на подання заперечень або заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу (а.с.119-120).

Копія ухвали у паперовій формі сторонам не направлялась, у зв`язку з відсутністю фінансування, про що свідчить довідка від 24.01.2023 (а.с.121); така ухвала не направлена позивачу із застосуванням ЄСІТС відповідно до ч.5 ст.6 ГПК України, оскільки позивач не має електронного кабінету. При цьому, така ухвала направлена на електронні адреси сторін, у т.ч. електронну адресу представника позивача, зазначені ними у заявах по суті 24.01.2023 та доставлена у відповідний день після 17:00, про що свідчать довідки (а.с.122-123).

У відповідності до ч. 8 ст. 120 ГПК України, якщо учасник судового процесу повідомляє суду, зокрема, адресу електронної пошти він повинен поінформувати суд про її зміну під час розгляду справи; положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Так, як визначено ч. 7 вказаної норми, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З урахуванням направлення ухвали від 24.01.2023 на електронну адресу, зазначену позивачем у заявах по суті, після 17 години, а також не подання позивачем заяви про зміну адреси електронної пошти, така ухвала вважається врученою позивачу 25.01.2023.

До прийняття рішення щодо відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу позивач заперечення чи заяву про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подав; з клопотанням про продовження строку, встановленого ухвалою від 24.01.2023 для подання заперечень або заяви про зменшення витрат, не звертався.

Дослідивши матеріали справи, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі №910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, від 22.12.2022 у справі №91013060/21, 17.01.2023 №922/4812/21, а також додатковою постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У першій заяві по суті відзиві відповідач повідомив про те, що витрати, які він очікує понести на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи, орієнтовно складають 10 000грн та повідомив, що фактична сума витрат на професійну правничу допомогу буде уточнена за результатами розгляду справи, а докази на підтвердження таких витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду (а.с.58-61).

Після прийняття рішення у встановлений строк відповідачем подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених на оплату професійної (правничої) допомоги у сумі 13 500грн з доказами на підтвердження понесених витрат (а.с.109-111).

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем на оплату правової (правничої) допомоги, суд виходить з наступного.

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надані наступні докази:

- договір № 14/11/22 про надання правової допомоги, укладений 14.11.2022 між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Сокіл» (далі АО) (а.с. 66, далі - договір);

- додаткова угода № 1 від 14.11.2022 до договору № 14/11/22 про надання правової допомоги від 14.11.2022 (а.с. 112, далі - додаткова угода);

- акт приймання передачі наданої правової допомоги від 17.01.2023 до договору №14/11/22 про надання правової допомоги від 14.11.2022 (а.с. 113, далі - акт);

- виписки по рахунку АО UA 1186068 за 01.12.2022 та 14.11.2022, на підтвердження оплати надання правової допомоги згідно договору №14/11/22 від 14.11.2022 про надання правової допомоги на загальну суму 13 500грн (а.с.114-115).

Як вбачається з вказаного договору, АО зобов`язується надати відповідачу правову допомогу, зокрема, у справі 911/1886/22 за позовом ТОВ «АВТОСПЕЦТРАНС-КР» до ТОВ «КОМПАНІЯ КИЇВБУД» про стягнення грошових коштів, в порядку та на умовах, визначених договором, а відповідач сплатити АО гонорар за надання такої допомоги згідно ст. 3 такого договору.

Згідно п. 1.2 договору надання правової допомоги АО відповідачу полягає у наданні усних та письмових консультацій, представництві та захисті прав та інтересів відповідача, наданні інших видів допомоги.

У п. 3.1 договору погоджено, що розмір гонорару та порядок його оплати визначається у додатковій угоді до такого договору.

Як визначено п.5.1 договору, його укладено на невизначений строк та він набрав чинності з моменту його підписання.

Додатковою угодою АО та відповідачем визначено розмір гонорару АО за надання правової допомоги по справі № 911/1886/22 у Господарському суді Київської області.

Гонорар АО залежить від кількості годин, затрачених на надання правової допомоги відповідачу, вартості однієї години надання правової допомоги та обраховується шляхом множення загальної кількості годин, затрачених АО на надання правової допомоги на вартість однієї години надання такої допомоги (п.п.2,3 додаткової угоди).

Як погоджено у п. 4 додаткової угоди, вартість однієї години надання правової допомоги становить 3 000 гривень.

Правова допомога вважається наданою АО відповідачу після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності) (п.7 додаткової угоди).

Оплата гонорару здійснюється відповідачем шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок АО, але в будь-якому разі не пізніше п`яти днів з дати підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги (п. 8 додаткової угоди).

Згідно акту АО надало відповідачу правову допомогу у справі № 911/1886/22, вартість якої складає 13500грн та для надання якої витрачено 4,5 години, а саме:

- підготовка та подання відзиву на позовну заяву: ознайомлення із матеріалами справи - 15.11.22, в тому числі підготовка та подача клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 14.11.2022 0,2 години; аналіз матеріалів справи (позовна заява з додатками) 1 година; складання відзиву на позовну заяву 1,1 година; подання відзиву на позовну заяву до суду, в тому числі направлення (засобами поштового зв`язку) копії відзиву на позовну заяву з додатками позивачу 0,5 години;

- підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив позивача: ознайомлення із матеріалами справи - 03.01.23, в тому числі підготовка та подача клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 02.01.2023 0,2 години; складання заперечень на відповідь на відзив позивача 1 година; подання заперечень на відповідь на відзив до суду, в тому числі направлення (засобами поштового зв`язку) копії заперечень на відповідь на відзив позивачу 0,5 години.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що ним здійснена оплата наданих послуг на загальну суму 13 500грн.

Зазначені витрати підлягають покладенню на відповідача лише частково з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, відповідними нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Як визначено ч. 5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, 30.07.2019 у справі № 902/519/18, додаткових постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19, 20.09.2022 у справі №912/423/20, 25.10.2022 у справі №907/438/21).

Позивачем у даній справі клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подано з посиланням на не співмірність понесених відповідачем витрат на оплату такої допомоги.

Проте суд не вважає, що відповідні витрати, які поніс відповідач, повністю мають бути покладені на позивача з наступних підстав.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п.п.19,20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Як зазначено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, 13.02.2019 у справі № 911/739/15, 01.08.2019 у справі № 915/237/18, для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд вказав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21; додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвокатаабо з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

У даній справі суд не погоджується з тим, що витрати на оплату правничої допомоги, понесені відповідачем, мають повністю покладатись на позивача, оскільки розмір таких витрат не є співмірним із складністю справи, розумним, дійсно необхідним, неминучим та пропорційним предмету спору.

Так, відповідна справа є малозначною відповідно до п. 1 ч.5 ст.12 ГПК України, тому розглядалась у порядку спрощеного провадження. У такій справі, враховуючи положення ч.2 ст.58 ГПК України, представництво інтересів відповідача міг здійснювати не лише адвокат.

Отже, представництво інтересів відповідача у відповідній справі саме адвокатом не було необхідним.

Окрім того, справа не є складною, обсяг доказів у справі не є великим, для складання заяв по суті представник не здійснював додатковий збір доказів. Також, слід зазначити, що на момент повторного ознайомлення відповідача з матеріалами справи (а.с.90), до такої справи з моменту первісного ознайомлення з матеріалами справи представника відповідача 16.11.2022 (а.с.55) надійшов лише відзив на позов з додатками, поданий самим відповідачем, а також відповідь на відзив з додатками, копії яких направлені відповідачу позивачем на адресу, яка відповідає адресі відповідача, у т.ч. яку він сам зазначає у заявах по суті. Таким чином. необхідність повторного ознайомлення з матеріалами справи не пов`язана з діями позивача, а можливо спричинена не наданням відповідачем представнику необхідних для складання заперечення матеріалів, що надіслані йому позивачем, або їх не отриманням. Також, суд враховує, що витрати, заявлені до відшкодування, перевищують орієнтовний розмір витрат, які відповідач планував понести у зв`язку з розглядом даної справи, однак, з наданих матеріалів не вбачається, що представником для надання правової допомоги вчинені які-небудь дії, які неможливо було передбачити на момент складання відзиву, та те що справа розглядалась без проведення судових засідань.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на вищевказані обставини, необхідність та розумність відповідних витрат, враховуючи, що витрати, понесені відповідачем, не є пропорційними та неминучими, вартість аналогічних послуг інших суб`єктів, обсяг фактично виконаної роботи (наданих послуг) у даній справі, суд вважає, що на позивача у даній справі підлягає покладенню лише частина витрат, які поніс відповідач на оплату професійної правничої допомоги, а саме у розмірі 5000грн.

Витрати у розмірі 8 500грн, які понесені відповідачем, суд покладає на відповідача, який взяв на себе відповідні зобов`язання в силу договору, укладеного з АО, оскільки суд не має повноважень втручатись у відповідні відносини відповідача та АО.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 234-235, 240, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальність «КОМПАНІЯ КИЇВБУД» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСПЕЦТРАНС-КР» (ідентифікаційний код 41875763; 50023, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Залізничників, буд. 47В) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «КОМПАНІЯ КИЇВБУД» (ідентифікаційний код 39612040; 08171, Київська обл., Обухівський р-н, с. Хотів, вул. Б. Хмельницького, буд. 8) 5 000грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

3. Витрати на оплату правничу допомогу, понесені відповідачем у розмірі 8 500 грн, покласти на відповідача.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова