ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023м. ХарківСправа № 922/1661/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода", Харківська обл., с. Довгеньке 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Укрзалізниця", м. Київ
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", Харківська обл. смт Бабаї
про стягнення 1918021,84 грн.
за участю представників:

позивача - Білоголовська Л.А.,

відповідача - Кравець В.М.

3-я особа - Пономаренко М.А.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Злагода" (Харківська обл., с. Довгеньке) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (Харківська обл., смт Бабаї) про стягнення заборгованості за договором №1012/2021-М від 10.12.21р. в сумі 1790812,76 грн., яка складається з: 1509000,48 грн. - основного боргу; 4527,00 грн. - пені; 25053,54 грн. - 3% річних; 252231,74 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 26.09.22р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/1661/22 за правилами загального позовного провадження.

26.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

14.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив.

19.12.2022 від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

20.12.2022 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача 1918021,84 грн., з яких: основний борг 1509000,48 грн, пеня - 4527,00 грн, 3 % річних - 40678,04 грн, інфляційні втрати - 363816,32 грн. Дану заяву було задоволено судом.

Ухвалою від 21.12.2022 залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Укрзалізниця". Закрито підготовче провадження по справі №922/1661/22 та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні.

27.12.2022 від ТОВ "ВВМ Трейдінг" надійшла заява з письмовими поясненнями по справі.

12.01.2023 від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

17.01.2023 від АТ "Укрзалізниця" надійшли письмові пояснення по справі.

23.01.2023 від АТ "Укрзалізниця" надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 27.01.2023 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2023 проти позову заперечував в повному обсязі.

Представник 3-ї особи в судовому засіданні 27.01.2023 вирішення питання щодо суті спору залишає на розсуд суду.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Між СТОВ "Злагода" та ТОВ "Украгроресурс" було укладено договір №1012/2021-М від 10.12.2021. Відповідно до цього договору ТОВ "Украгроресурс" зобов`язалось здійснити поставку товару.

Відповідно до пункту 2.1 договору конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю, вартість всього товару, умови та строки оплати наведені у специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами.

Згідно пункту 5.1., 5.3. покупець зобов`язався здійснити оплату вартості товару згідно умов, наведених в специфікаціях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача.

Відповідно до специфікації №1 від 10.12.2021 р. до договору №1012/2021-М від 10.12.2021 ТОВ "Украгроресурс" зобов`язалось поставити СТОВ "Злагода" селітру аміачну (нітрат амонію), біг-бег в кількості 240 тон за ціною 20958,34 грн без ПДВ за 1 тону (ціна за 1 тону з ПДВ становить 25150,01 грн) на загальну суму 6036001,92 грн на умовах 100 % передплати. Строк поставки - грудень 2021 - січень 2022 року. Умови поставки СРТ станція Ізюм, вантажоодержувач ТОВ "АТЛ".

Умови оплати в специфікації № 1 зазначені як 100 % попередня оплата згідно рахунку постачальника № 1576 від 10.12.2021р.

Позивач 13.12.2021р. на підставі рахунку на оплату №1576 від 10.12.2021 платіжним дорученням № 147 здійснив передплату в сумі 6036001,92 грн за 240 тон селітри аміачної (нітрат амонію).

Відповідно до міжнародної залізничної накладної ТОВ "Украгроресурс" здійснило поставку 180 тон селітри аміачної на загальну суму 4527001,44 гри.

Як вказує позивач, поставку селітри аміачної в кількості 60 тон ТОВ "Украгроресурс" на адресу СТОВ "Злагода" у строки передбачені договором не здійснило. Вартість недопоставленого товару в кількості 60 тон становить 1509000,00 грн (один мільйон п`ятсот дев`ять тисяч грн. 00 коп).

В позовній заяві позивач вказує, що враховуючи, що кінцевим строком поставки товару є 31.01.2022, у зв`язку із закінченням передбаченого договором строку поставки, зобов`язання з повернення передплати в сумі 1509000,48 грн в силу частини першої статті 530 ЦК України, виникло у відповідача з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01 лютого 2022 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що після 31.01.2022 позивач не вимагав повернення попередньої оплати, навпаки, поставка селітри аміачної продовжувалась і після цієї дати.

Специфікацією № 1 від 10.12.2021 передбачено поставку на умовах СРТ (в редакції Інкотермс 2010) станція Ізюм, вантажоодержувач ТОВ "АТЛ". Так, саме після 31.01.2022 за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022 поставка партії селітри аміачної в кількості 59,118 т. здійснювалась за маршрутом Львів-Ізюм.( вантажоодержувач ТОВ "АТЛ", власник вантажу СТОВ "Злагода") відповідно до умов договору.

Згідно пункту А.4 розділу СРТ- САRRІАGЕ РАID ТО/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ОПЛАЧЕНІ Правил Інкотермс 2010 Міжнародної торгової палати "Продавець зобов`язується поставити товар шляхом передачі його перевізнику".

При цьому, як вказує відповідач, покупець зобов`язаний прийняти поставку товару, як тільки він буде поставлений відповідно до пункту А.4 (пункт Б.4 цього ж розділу), крім того, згідно з пунктом Б.5 цього розділу, покупець несе всі ризики втрати або пошкодження товару з моменту його поставки відповідно до п.А.4, тобто з моменту передачі товару перевізнику. Аналогічно, пунктом 4.6 договору № 1012/2021-М від 10.12.2021р. передбачено, що право власності переходить до СТОВ "Злагода" з моменту передачі товару перевізнику.

Тобто, за твердженнями відповідача, він, як постачальник, свій обов`язок виконав. Проте, вказує, що 24.02.2022р. ст. Ізюм в зв`язку із початком збройної агресії РФ проти України припинила приймати вантажі.

Так, за твердженнями відповідача, згідно даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження позивача - село Довгеньке (64371, Харківська область, Ізюмський район, с. Довгеньке, вул. Борисова, 51) деокупація Ізюмського району, в тому числі села Довгеньке відбулася 10-12 вересня 2022; адреси, відмінної від тієї, що зазначена в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не значиться, оскільки позивач перереєстрацію свого підприємства на підконтрольній території України не здійснив, тому фактично унеможливив здійснення з ним будь-яких правочинів, постачання товарів, перерахування коштів у цей період.

Як вказує відповідач, на його підприємстві, внаслідок обстрілів збройних сил Російської Федерації в місті Ізюмі знищено основні виробничі потужності - універсальну базу, що розташована за адресою Харківська обл., м. Ізюм, вулиця Федоренка Маршала, будинок 11/1 - Д , прилеглу територію ТОВ "Украгроресурс", а також належне підприємству рухоме майно, знищено бухгалтерську документацію, первинні документи, необхідні для здійснення правочинів, проведення розрахунків та по факту знищення майна нами подано заяву до Ізюмської окружної прокуратури. 02.09.2022 Ізюмським РУП ГУНП у Харківській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про нашу заяву, порушено кримінальну справу за ст.438 (ч.1) КК України, номер кримінального провадження: 0000574.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що твердження відповідача про виконання ним обов`язку з постачання товару не підтверджується наданими доказами. Так, позивач вказує, що дата відправлення товару, що зазначена у залізничній накладній, знаходиться за межами строку поставки, який визначено сторонами у специфікації № 1 від 10.12.2021 до договору поставки №1012/2021-М від 10.12.2021. Позивач стверджує, що сторони не узгоджували інші строки поставки, в зв`язку з чим поставка товару у визначені в договорі строки не відбулась, що свідчить про порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Зокрема позивач вказує, що відповідно до пункту 4.6 договору поставки №1012/2021-М від 10.12.2021 перехід права власності на товар додатково посвідчується видатковою накладною, яку відповідач не надав до суду.

У відповіді на відзив позивач зазанчає, що 14.10.2022 року він звернувся до ТОВ "АТЛ" з листом, в якому просив повідомити кількість селітри аміачної, яку отримало ТОВ "АТЛ" відповідно до договору поставки №1012/2021-М від 10.12.2021, дату отримання, номери вагонів, якими була відправлена селітра аміачна за договором поставки №1012/2021-М від 10.12.2021 на адресу ТОВ "АТЛ". Листом № 320 від 28.10.2022 року ТОВ "АТЛ" повідомило, що на адресу ТОВ "АТЛ" селітра аміачна в кількості 60 тон за договором поставки №1012/2021-М від 10.12.2021 від ТОВ "Украгроресурс" та від інших осіб за його дорученням не надходила.

Також, позивач стверджує, що відповідачем не доведено, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором поставки № 1012/2021-М від 10.12.2021 р., оскільки, кінцевим строком виконання договору є 31.01.2022 року - дата до початку військової агресії Російської Федерації проти України. За таких обставин, форс-мажорні обставини у вигляді введення в Україні військового стану та початку військової агресії Російської Федерації проти України не могли впливати на своєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Згідно пояснень, наданих третьою особою, відповідно до інформації, отриманої від причетних підрозділів третьої особи, вантаж селітра аміачна надійшов на територію АТ "Укрзалізниця" по станції Мостиска-2 за первинною міжнародною накладною № 2151-001305 в 20 вагонах групової відправки з Чеської республіки призначенням на станцію Львів регіональної філії "Львівська залізниця" на адресу вантажоодержувача ТОВ "ВВМ ТРЕЙДІНГ" та був перевантажений в вагони належності АТ "Укрзалізниця", в тому числі і вагон № 62928213.

Згідно довідки 8858е з інформаційних систем АСК ВП УЗ, портал УЗ (роздруківка та витяг зі списку станцій залізничних доріг держав - учасників співдружності, що входять до Ради з залізничного транспорту та країн Балтії,) в процесі перевезення з вагоном № 62928213 були здійснені наступні операції:

- перевантаження з вагонів третіх країн на станції Мостиска-2 Льв (код 373706) 22.02.2022 о 15-30 год;

- відправлення зі станції Мостиска-2 Льв (код 373706) 23.02.2022 о 18-05 год;

- прибуття на станцію Львів Льв (код 370006) 23.02.2022 о 20-05 год;

- переадресування на станції Львів Льв (код 370006) 24.02.2022 о 11-41 год призначенням на станцію Ізюм Півд (код 443601) код отримувача 8562. Вагон переадресований згідно з наказом № 120 від 22.02.2022 на підставі листа ТОВ "ВВМ ТРЕЙДІНГ" від 22.02.2022 № 28/02 за новими перевізними документами - накладна від 24.02.2022 № 36766129 на адресу ТОВ "АТЛ" (код 8562);

- відправлення зі станції Львів Льв (код 370006) 02.03.2022 о 05-30год;

- прибуття та станцію Печанівка Півд-Зах (код 341906) 11.03.2022 о 08-50 год;

- переадресування на станції Печанівка Півд-Зах (код 341906) 18.03.2022 о 18-00 год призначенням на станцію Грекувата Придн (код 457407) код отримувача 9337. Вагон переадресований згідно з наказом № 4173 від 18.03.2022 на підставі листа ТОВ "ВВМ ТРЕЙДІНГ" від 18.03.2022 № 18/03 за первинними перевізними документами на адресу ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС" (код 9337);

- відправлення зі станції Печанівка Півд-Зах (код 341906) 19.03.2022 о 07-29 год;

- прибуття на станцію Грекувата Придн (код 457407) 25.03.2022 о 17-20 год;

- вивантаження на станції Грекувата Придн (код 457407) 25.03.2022 о 15-30 год.

Згідно інформації, зазначеній в графах 52, 53 накладної № 36766129, дата видачі вантажу в вагоні № 62928213 - 26.03.2022, вантаж одержала ОСОБА_1 26.03.2022 о 00-58, що засвідчено електронним цифровим підписом.

3-я особа вказує, що наведена інформація свідчить про те, що залізниця, не зважаючи на введення Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 правового режиму воєнного стану в Україні з 24.02.2022, продовжувала виконувати свої обов`язки з перевезення вантажів з урахуванням умов, в яких такі перевезення відбувались.

Як вбачається з наявних у третьої особи документів, вантаж - добриво мінеральне - Селітра аміачна, було направлено ТОВ "ВММ Трейдінг" 24.02.2022 на станцію Ізюм (код 443601) вантажоодержувачу ТОВ "АТЛ" (код отримувача 8562) з порушенням строків, визначених сторонами договору у специфікації № 1 від 10.12.2021, що є невід`ємною частиною цього договору, та з нез`ясованих причин на шляху прямування вантажу відправник змінив одержувача на ПП "Нафтатранссервіс" (код одержувача 9337) та станцію призначення на станцію Грекувата (код 457407), що не відповідає умовам поставки, визначеної в наведеній вище Специфікації № 1.

Як вказує АТ "Укрзалізниця", вони здійснювали перевезення вантажу з чітким дотриманням норм чинного законодавства, в тому числі і Правил переадресування вантажів (статті 44, 45 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України 20.08.2001 № 542, зі змінами (далі - Правила). АТ "Укрзалізниця" в судовому засіданні пояснила наступне.

Згідно з пунктом 1 цих Правил зміна станції призначення або разом з нею і одержувача вантажу (переадресування) здійснюється у порядку, передбаченому статтею 44 Статуту залізниць України. Переадресування здійснюється за заявою відправника, одержувача або експедитора (за дорученням), які є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов`язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами. Так, накази на переадресування видавались представниками АТ "Укрзалізниця" виключно на підставі відповідних звернень відправника. Вантаж - селітра аміачна у кількості 59118 тон була відправлена ТОВ "ВВМ Трейдинг" 24.02.2022 на станцію Ізюм (код 443601) та отримана визначеним ним одержувачем - ПП "НАФТАТРАНССЕРВІС" 26.03.2022 на станції Грекувата (код 457407).

Оскільки позивачем було здійснено передплату за товар у повному обсязі, втім вартість недопоставленого товару в кількості 60 тон селітри аміачної становить 1509000,00 грн., тому для позивача це і стало приводом для звернення до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця вимагати повернення передплати від продавця за умови прострочення виконання зобов`язання з постачання.

Враховуючи, що кінцевим строком поставки товару є 31.01.2022 р., у зв`язку із закінченням передбаченого договором строку поставки, зобов`язання з повернення передплати в сумі 1509000,48 грн в силу частини першої статті 530 ЦК України, виникло у відповідача з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01 лютого 2022 року.

Так, матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем факт непоставлення товару, селітри аміачної в кількості 60 тон, саме у строки вказані в договорі поставки, а саме у період з грудень 2021 - січень 2022 року.

Так, саме після 31.01.2022 за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022 поставка партії селітри аміачної в кількості 59,118 т. здійснювалась за маршрутом Львів-Ізюм (вантажоодержувач ТОВ "АТЛ", власник вантажу СТОВ "Злагода") відповідно до умов договору.

Згідно умов договору поставки № 1902/2021/Б від 19.02.2021 та додатку від 29.11.2021 до цього договору, постачальник - ТОВ "ВВМ ТРЕЙДІНГ" відправив покупцеві - ТОВ "ТД "УКРРОСХИМ" аміачну селітру у кількості 118 мішків згідно транспортної інструкції зі ст. Львів (370006) на ст. Ізюм (443601) за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022, номер вагону 62928213.

ТОВ "ВВМ Трейдінг" відправив покупцеві - ТОВ "ТД "УКРРОСХІМ" відповідно до договору поставки № 1902/2021/Б від 19.02.2021 та додатку до цього договору від 29.11.2021, аміачну селітру в кількості 118 мішків зі ст. Львів на ст. Ізюм за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022 року, номер вагону 62928213.

18.03.2022 ТОВ "ТД "УКРРОСХІМ" звернулось до ТОВ "ВВМ Трейдінг" з листом про зміни до транспортної інструкції, в якому просило вагон з селітрою № 62928213 заадресований на ст. Ізюм переадресувати за новими реквізитами на ст. Грекувата на адресу вантажоодержувача ПП "Нафтатранссервіс" (, адреса отримувача 50063, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Медова, буд. 48).

18.03.2022 ТОВ "ВВМ Трейдінг" звернулось до ЦТЛ АТ "Українська залізниця" із заявою № 18/03 (том 2 а.с. № 38), в якій просило переадресувати вагон № 62908013 з вантажем добриво мінеральне - Селітра аміачна за накладною 36766129 відправлений зі ст. Львів на ст. Ізюм на адресу ТОВ "АТЛ" за новим призначенням на ст. Грекувата на адресу вантажоодержувача ПП "Нафтатранссервіс"().

Отже, відповідно до інформації, яка надійшла від АТ "Українська залізниця", за накладною №36766129 отримувачем селітри, відправленої вагоном № 62928213 є ПП "Нафтатранссервіс".

Таким чином, АТ "Українська залізниця" підтвердило факт звернення ТОВ "ВВМ Трейдінг" із заявою № 18/03, в якій просило переадресувати вагон № 62908013.

Після отриманого звернення ТОВ "ВВМ Трейдінг" АТ "Українська залізниця" видала наказ від 18.03.2022 №4173, відповідно до якого, вагон з селітрою № 62928213 адресований на ст. Ізюм був переадресований за первинними перевізними документами за новими реквізитами на ст. Грекувата на адресу вантажоодержувача ПП "Нафтатранссервіс".

АТ "Українська залізниця" надано до суду копію залізничної накладної №36766129, довідку щодо переміщень вагону № 62928213 ( ПОЦ-32-885.х1з), копії звернень ТОВ "ВВМ Трейдінг" від 22.02.2022 № 28/02 та від 18.03.2022 № 18/03 та копії наказів на переадресування від 22.02.2022 № 120 та від 18.03.2022 № 4173.

З накладної №36766129 від 24.02.2022 р. (том 2 а.с. №52) та довідки щодо переміщень вагону, які надані АТ "Українська залізниця" вбачається, що вагон №62928213 відправлено ТОВ "ВВМ Трейдінг" 24.02.2022 зі станції Львів за накладною №36766129, вантаж (селітра аміачна в кількості 59,118 тон), прибув вагон 26.03.2022 року на станцію Грекувата (отримувач ПП "Нафтатранссервіс") та був отриманий ПП "Нафтатранссервіс".

В своїх поясненнях до суду ТОВ "ВВМ Трейдінг" повідомило, що вони не здійснювали повернення вантажу відправленого вагоном № 62928213 за залізничною накладною № 367666129 від 24.02.2022.

Також, як вбачається з матеріалів справи, накладна №36766129, надана АТ "Українська залізниця", та накладна №36766129, надана до суду відповідачем, відрізняються, в них не збігаються данні зазначені в графах 4 (отримувач вантажу), 30 (відстань та схема доставки), 38 (підпис), 55.

Також, АТ "Українська залізниця" звернула увагу суду, що відповідач по справі - ТОВ "Украгроресурс" не вказується в залізничній накладній, оскільки не значиться ні відправником, ні перевізником, ні власником вантажу, ні одержувачем товару.

Втім, відповідач звернув увагу суду на те, що в листі ТОВ "Агро Транс Логістік" (том 1 а.с. № 171- на зворотньому боці) зазначено про те, що ТОВ "АТЛ" отримало від ТОВ "Украгроресурс" для СТОВ "Злагода" 180 тон селітри аміачної на загальну суму 4527001,44 грн., тобто відповідач наполягає на тому, що в даному листі підтверджується зв`язок між накладною і ТОВ "Украгроресурс".

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач, зокрема, посилається на п. 4.6. договору поставки, укладеного між сторонами, у відповідності до якого право власності на товар переходить від постачальника до продавця в момент передачі товару перевізникові (дата поставки) та припадає на дату приймання вантажу перевізником, що засвідчена в залізничній накладній підписом відповідної особи про приймання (одержання) вантажу до перевезення. Перехід права власності додатково посвідчується видатковою накладною.

Відповідач вказує, що право власності перейшло до позивача з моменту передачі перевізнику товару, тобто відповідач стверджує, що йому достатньо довести той факт, що товар був переданий перевізнику.

Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується, що СТОВ "Злагода" не отримувало аміачну селітру в кількості 118 мішків відправлену зі ст. Львів за залізничною накладною № 36766129 від 24.02.2022 року, натомість товар був отриманий іншою особою (отримувач ПП "Нафтатранссервіс"), оскільки в даному випадку відправником було здійснено переадресацію вантажу.

Строк поставки товару відповідно до договору поставки № 1012/2021-М від 10.12.2021 р. - грудень 2021-січень 2022 року. Кінцевим строком виконання договору є 31.01.2022 року - до початку військової агресії Російської Федерації проти України.

Також, суд звертає увагу на те, що посилання відповідача на заборону переказу коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України відповідно до ст. 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не приймаються судом у зв`язку з наступним.

Так, строк поставки товару відповідно до укладеного договору поставки №1012/2021-М від 10.12.2021 сплив 31.01.2022 року. Враховуючи, що кінцевим строком поставки товару є 31.01.2022 р., у зв`язку із закінченням передбаченого договором строку поставки, зобов`язання з повернення передплати в сумі 1509000,48 грн. в силу частини першої статті 530 ЦК України, виникло у відповідача з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01 лютого 2022 року - до початку військової агресії Російської Федерації проти України та до окупації Ізюмського району.

Зміни строків поставки сторонами не узгоджувались.

Село Довгеньке перебувало в окупації з 11 червня до 10 вересня 2022. Наступ на село Довгеньке російські війська почали 11 квітня 2022 року.

Але відповідач не виконав свого обов`язку з повернення позивачу передплати в сумі 1509000,48 грн. та не скористався можливістю перерахування передплати протягом періоду, коли с. Довгеньке перебувало під контролем України.

Як вже зазначалось, статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця вимагати повернення передплати від продавця за умови прострочення виконання зобов`язання з постачання, яким скористався позивач звертаючись до суду з відповідним позовом.

Велика палата Верховного суду в постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 зробила наступні висновки.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного - законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а с сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, і чиєї вини не відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17)....Вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у пункті 21 контракту строку поставки (30 листопада 2016 року), який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів. Таким чином, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) сім/у попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01 грудня 2016 року".

Закон не визначає форму пред`явлення вимоги покупця щодо повернення передплати.

Верховний суд в постанові від 05.08.2020 у справі № 761/28179/15-ц, Верховний Суд України в постанові від 28 листопада 2011 року по справі №3- 127гс11, зробив наступні висновки: умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Враховуючи, що кінцевим строком поставки товару є 31.01.2022 р., у зв`язку із закінченням передбаченого договором строку поставки, зобов`язання з повернення передплати в сумі 1509000,48 грн. в силу частини першої статті 530 ЦК України, виникло у відповідача з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01 лютого 2022 року, а у позивача виникло право вимагати повернення передплати у будь-якій формі, в тому числі і шляхом пред`явлення позову.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вищеперелічені докази підтверджують, що відповідач не виконав свого обов`язку з поставки позивачу аміачної селітри в кількості 60 тон, що свідчить про порушення ним обов`язку, передбаченого договором поставки №1012/2021-М від 10.12.2021.

Стосовно посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України). Тобто, можна звільнити від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок буде оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

ВС в постанові від 25 січня 2022 р. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому той факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що їх наявність може бути засвідчена відповідним компетентним органом.

Аналогічного висновку дійшов і ВС й у постанові від 16 липня 2019 р. у справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували повернення передплати за товар за договором у сумі 1509000,48 грн, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1509000,48 грн, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Пунктом 7.1. договору передбачена відповідальність відповідача в разі порушення строків поставки товару у вигляді пені в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення поставки товару але не більше 0,3 % від вартості недопоставленої партії продукції.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Приймаючи до уваги, що сума пені, нарахована позивачем не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по поверненні грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 4527,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних - 40678,04 грн та інфляційні втрати - 363816,32 грн, суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 40 678,04 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 363816,32 грн суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 363816,32 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 625, 629, 631, 655, 693 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (62403, Харківська обл., Харківський р-н, селище міського типу Бабаї, вул. Островського, буд 50) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (64371. Харківська обл. Ізюмський р-н, с. Довгеньке, вул. Борисова, 51) основний борг в сумі 1509000,48 грн, пеню в сумі 4527,00 грн, 3 % річних в сумі 40678,04 грн, інфляційні втрати в сумі 363816,32 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 28770,33 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "06" лютого 2023 р.

Суддя Л.В. Шарко