ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. Справа№ 910/4324/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

pрозглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2022

у справі №910/4324/22 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Керівника Чуднівської окружної прокуратури Житормирської області в інтересах держави в особі Миропільської селищної ради Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС»

про стягнення 45 914,87 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року керівник Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Миропільської селищної ради Житомирської області (надалі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (надалі-відповідач) про стягнення надмірно сплачених коштів за договором постачання природного газу № 1 від 03.01.2020 у розмірі 45 914,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог керівник Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області послався на те, що внаслідок укладення додаткових угод до договору, ціну за 1000 м. куб. природного газу безпідставно збільшено з 5184 грн. до 6899,9 грн., тобто на 1715,9 грн. (на 33% від первинної ціни). При цьому обсяг постачання зменшено з 120 тис м.куб. до 81,10082 тис. куб.м., тобто на 38,9 тис. куб.м. (32%). Також зазначив, що, оскільки додаткові угоди №1, №2, №3 є нікчемними, то ціна за 81,10082 тис. куб.м., природного газу має визначатись за умовами основного договору та становити 420 426,65 грн (5184 грн/тис. куб.м * 81,10082 куб.м), тобто отримана ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» оплата у сумі 45 914,87 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.670 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням господарського суду м. Києва від 06.09.2022 у справі №910/4324/22 позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на користь Миропільської селищної ради Житомирської області безпідставно сплачені кошти у сумі 45 914,87 грн та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 2 ст. 215 ЦК України додаткові угоди № 1 від 21.11.2019, № 2 від 26.11.2019 є нікчемними, оскільки укладені в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому є всі підстави вважати, що кошти, які отримані на підставі нікчемних угод отримані безпідставно.

Так, ціну за 1000 м. куб. природного газу безпідставно збільшено на 1715,9 грн (на 33% від первинної ціни) з 5184,00 грн до 6899,9 грн. При цьому обсяг постачання зменшено на 38,9 тис куб. м (32%) з 120 тис куб. м до 81,10082 тис куб.м.

Таким чином, на підставі додаткових угод №1,2,3 надміру безпідставно сплачено бюджетних коштів на загальну суму 45 914,87 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що з рішення суду незрозуміло, який саме «відділ освіти» відповідач мав на меті спонукати до укладення незаконних та таких, що порушують інтереси держави додаткових угод, адже стороною договору на постачання природного газу № 1 від 03.01.2020 є Миропильська селищна рада Житомирської області , а не відділ освіти.

Крім того, апелянт вказує, що при укладанні додаткових угод №1,2,3 підписаних сторонами за взаємною згодою, уповноваженими представниками сторін, ціна за одиницю товару природного газу кожного разу збільшувалась у межах дозволених 10% підвищення ціни, що відповідає п.2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на час укладення додаткових угод). Отже уклавши зазначені додаткові угоди до договору, Миропильська селищна рада Житомирської області та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» не порушили вимог ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тому відсутні підстави для стягнення на підставі ч.1 ст. 670 ЦК України грошових коштів у розмірі 45 914,87 грн.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю", що міститься у листі від 07.04.2015 № 3302-05/11398-07 в якому зазначено, що внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Також апелянт звертає увагу, що коливання ціни підтверджено експертним висновком Черкаської Торгово-промислової палати № О-946/01 від 15.12.2020 та прейскурантом на природній газ із ресурсів АТ «НАК «Нафтогаз України» у період з 01.11.2020 до 30.11.2020 та у період з 01.12.2020 до 31.12.2020, які наявні в матеріалах справи та докази на підтвердження коливання ціни апелянт вважає належними та допустимими з цих підстав. Проте прокурором не підтверджено відсутність коливання ціни за одиницю товару на ринку у період укладення спірних додаткових угод та не надано до суду спростування наявності коливання ціни на ринку.

Апелянт зауважує на тому, що суд не звернув увагу на те, що на момент укладення спірних додаткових угод діяла редакція Закону України «Про публічні закупівлі» станом на 22.11.2020. Тому апелянт вважає, що спірні додаткові угоди не є нікчемними правочинами та не погоджується з доводами суду першої інстанції про те що додаткові угоди укладені сторонами з порушенням вимог п.2 ч.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки відповідно до ч.1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі «(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч.4 ст.41 цього Закону.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, заступник керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області у своєму відзиві, наданому до суду 12.10.2022, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Вказує, що експертний висновок №0-946/01 Черкаської торгово-промислової палати, відповідно до якого на підставі інформації електронних біржових торгів ТБ «Українська енергетична біржа» коливання приведеної вартості природного газу на європейських хабах до кордону України, станом на 01.12.2020 відносно 01.11.2020 становить у діапазоні від 11,89% до 13,72% не підтверджує коливання ціни товару, що є предметом закупівель на ринку в сторону їх збільшення в період між укладанням договору та укладанням додаткових угод №1, №2, №3 (з 03.01.2020 по 18.12.2020), оскільки несе лише інформацію про вартісні межі природного газу на 01.11.2020 та 01.12.2020. Також зазначає, що у вказаному висновку не зазначена вартість природного газу на певну дату, зокрема станом на дату укладення додаткових угод, що унеможливлює підтвердження коливання ціни на ринку природного газу станом на 18.12.2020. Крім того вказує, що даний висновок надсилався листом ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» від 28.12.2020 № 28/12-2020, як підстава для укладення додаткової угоди № 4 до договору №1 від 03.01.2020, тобто після дати укладення додаткових угод №1, №2, №3 від 18.12.2020, тому не може бути використаний під час укладання зазначених додаткових угод .

Таким чином прокурор вважає, що зазначений вище висновок не може бути належною підставою для укладання спірних додаткових угод, оскільки несе лише інформацію про вартісні межі природного газу на 01.11.2020 та 01.12.2020, а не її коливання з 03.01.2020 по 18.12.2020 та не доводять передбаченої п.10.1.1 договору умови зміни ціни.

Позивач також зазначає, що додаткові угоди №1, №2, №3 до договору є нікчемними в силу закону, через невідповідність на момент їх вчинення вимогам ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо дотримання належних умов для запровадження збільшення ціни товару закупівлі, і відповідно не породжують жодних правових наслідків для сторін, а тому є всі підстави вважати, що кошти, які отримані на підставі нікчемних угод отримані безпідставно.

Стосовно відомостей, що розміщені на вебпорталі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позичав звертає увагу на те, що збільшення цін на природний газ за весь період дії договору збільшений лише на 0,7 %, аж ніяк не на 32%.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2022 справу №910/4324/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О. М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 року у справі №910/4324/22 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2022 у справі №910/4324/22 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників та витребувано матеріали справи.

06.12.2022 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 надійшли матеріали справи №910/4324/22 за позовом керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Миропільської селищної ради Житомирської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» про стягнення надмірно сплачених коштів за договором постачання природного газу № 1 від 03.01.2020 у розмірі 45 914,87 грн.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.11.2019 Миропільською селищною радою (далі - замовник, споживач) в єдиній системі публічних закупівель Prozorro оприлюднено оголошення UA-2019-11-26-001801-Ь про проведення відкритих торгів за предметом: ДК 021:2015: 09120000-6 Газове паливо (природний газ), (джерело фінансування - місцевий бюджет) з очікуваною вартістю закупівлі в розмірі 1 242 000,00 грн.

Відповідно до вказаного оголошення обсяг природного газу складає 120000 метрів кубічних.

До участі у вищевказаній процедурі закупівель подано пропозиції від 2-х учасників, а саме: ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» з остаточною пропозицією в сумі 622 080,00 грн та ТОВ «Житомиргаз Збут» з остаточною пропозицією в сумі 674 400,00 грн.

Згідно з протоколом засідання комітету замовника про визначення переможця №4 від 18.12.2019, переможцем торгів визнано пропозицію подану учасником ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» з остаточною пропозицією в сумі 622 080,00 грн.

03.01.2020 між Миропільською селищною радою та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» (далі - постачальник) укладено договір №1 на постачання природного газу на суму 662 080,00 грн, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується забезпечувати поставку природного газу споживачу для його власних потреб, а споживач зобов`язується приймати природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно з п.2.1. договору, поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання у 2020 році, виходячи із помісячного обсягу, всього у кількості 120 тис.куб.м.

Відповідно до п.4.1 договору, ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 5184,00 грн, з урахуванням ПДВ. Загальна вартість всього обсягу поставки складає 622 080,00 грн з ПДВ з урахуванням ПДВ 103 680 грн.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що істотні умови договору не можуть здійснюватися після його підписання, крім випадків, передбачених ст.36 ЗУ «Про публічні закупівлі».

Пунктом 4.5. договору визначено, що зміна ціни за 1000 куб.м, природного газу в сторону збільшення або в сторону зменшення без зміни кількості (обсягу) та якості товару не частіше одного разу на місяць в залежності від реальних змін ціни на ринку.

Також, згідно з п.10.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020 року, а в частині виконаних зобов`язань - до повного його виконання.

Відповідно до п.10.1.1. умови договору про закупівлю не відрізняються від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлі не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

У подальшому, 18.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду №1 до договору №1 від 03.01.2020, згідно умов якої п.4.1. договору викладено у наступній редакції: «Ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 5702,4 грн, з урахуванням ПДВ.

Також, 18.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду №2 до договору №1 від 03.01.2020, згідно умов якої п.4.1. договору викладено у наступній редакції: «Ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 6272,64 грн., з урахуванням ПДВ.

Крім того, 18.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду №3 до договору №1 від 03.01.2020, згідно умов якої п.4.1. договору викладено у наступній редакції: «Ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 6899,9 грн., з урахуванням ПДВ.

29.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду №4 до договору №1 від 03.01.2020, згідно умов сторони прийшли згоди продовжити строк дії договору для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі.

Вартість природного газу з 01.01.2021 становить 7500,00 грн за 1000 куб.м з врахуванням ПДВ та вартістю замовлення потужності.

Звертаючись з позовною заявою керівник Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області послався на те, що внаслідок укладення додаткових угод, ціну за 1000 м. куб. природного газу безпідставно збільшено з 5184 грн до 6899,9 грн, на 1715,9 грн (33% від первинної ціни). При цьому обсяг постачання зменшено з 120 тис куб.м до 81,10082 тис куб.м на 38,9 тис куб.м (32%). Зазначив, що, оскільки додаткові угоди №1, №2, №3 є нікчемними, то ціна за 81,10082 тис куб.м, природного газу має визначатись за умовами основного договору та становити 420426,65 грн (5184 грн/тис куб.м * 81,10082 куб.м), тобто отримана ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» оплата у сумі 45 914,87 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.670 ЦК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до ст. 7 Закону "Про публічні закупівлі" регулювання та державний контроль у сфері закупівель здійснюють:

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері б закупівель (Міністерство економіки України);

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування (Державне казначейство);

- Банки (під час оплати за договорами про закупівлю);

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (Державна аудиторська служба України);

- Антимонопольний комітет України;

- Рахункова палата.

Відповідно до ст.7-1 Закону "Про публічні закупівлі" Держаудитслужба здійснює здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення.

Закупівлі також перевіряються органом державного фінансового контролю під час проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: 1) виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі, а саме: стану виконання умов договору, внесення змін до нього, в тому числі вимог щодо якості, кількості (обсягів) предмета закупівлі, ціни договору.

У п.8 ч.1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" державні адміністрації (обласна, районна) вирішують питання бюджету, фінансів та обліку; управління майном. У ст. 16 Закону передбачено, що вони здійснюють на відповідних територіях державний контроль за збереженням і раціональним використанням державного майна; станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі.

Для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України (п.5 ч.1 ст.28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.

Прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Миропільської селищної ради зазначив, що порушенням інтересів держави у даному випадку є те, що Миропільська селищна рада, будучи відповідно до вимог ст.22 Бюджетного кодексу України розпорядником бюджетних коштів та уповноваженим на отримання бюджетних асигнувань, здійснення видатків бюджету та зобов`язаний ефективно, раціонально їх використовувати, сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері, уклала додаткові угоди до договору про закупівлю, всупереч вимогам ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», чим порушила інтереси держави, тим самим неналежно здійснила їх захист.

З метою з`ясування питання самостійного вжиття вказаними органом місцевого самоврядування заходів щодо відновлення порушених інтересів держави Чуднівською окружною прокуратурою скеровано відповідні запити до Миропільської селищної ради від 09.06.2021 за №55-90-612 вих 21, 27.04.2022 №55-92-620вих-22.

Згідно з листами Миропільської селищної ради від 17.06.2021 №646, №442 від 17.05.2022 рада самостійно не зверталось до суду з позовною заявою. Причиною не звернення до суду є відсутність коштів у видатках селищного бюджету.

Наведене вказує на порушення економічних інтересів держави внаслідок дій суб`єкта владних повноважень, до функцій якого належить захист інтересів у цій сфері, зокрема - перерахування на підставі оскаржуваних угод бюджетних коштів, чим завдано шкоду державним інтересам, що свідчить про невжиття Миропільською селищною радою заходів, спрямованих на захист інтересів держави, що повністю кореспондується з нормами ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Враховуючи вище викладене, підставою реалізації прокуратурою представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто, нездійснення ним захисту інтересів держави.

Суд зазначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений держави здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносин.

Якщо підстави для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачено абзацами 3-м і 4-м частини четвертої статті 23-ї закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави здійснює або не належним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що прокурором обґрунтовано подано позовну заяву в інтересах держави в особі Миропильскої селищної ради Житомирської області, яка є стороною спірних правочинів та розпорядником бюджетних коштів, здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України.

Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням Миропильскою селищною радою оспорюваних додаткових угод всупереч вимог чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару, і зменшення обсягу поставки.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Миропильскої селищної ради щодо захисту порушених інтересів держави.

Стосовно доводів апелянта, що з рішення суду незрозуміло, який саме «відділ освіти» відповідач мав на меті спонукати до укладення незаконних, та таких, що порушують інтереси держави, додаткових угод, адже стороною договору на постачання природного газу № 1 від 03.01.2020 є Миропильська селищна рада Житомирської області, а не відділ освіти, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки, як вбачається з тексту рішення в частині обґрунтування судом першої інстанції звернення прокурора з даним позовом до суду зроблено технічну описку у випадку щодо зазначення стороною договору «відділу освіти», замість «Миропильскої селищної ради Житомирської області» та дана обставина ніяким чином не має жодного вирішального значення та не впливає на прийняття рішення у справі.

Відповідно до вимог ст.ст.632, 638 Цивільного кодексу України ціна є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін.

Судом встановлено, що відповідач не скористався правом відмовитись від укладення договору про закупівлю, а підписав договір, маючи на меті подальше спонукання Миропільської селищної ради до укладення незаконних і таких, що порушують інтереси держави, додаткових угод.

Згідно зі ст. 1 Закону "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 36 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону).

Пунктом 7 частини2 статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі» тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Статтею 526 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст.525 ЦК встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

В обґрунтування свого права на підписання додаткових угод та збільшення ціни товару відповідач посилається на роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю", що міститься у листі від 07.04.2015 № 3302-05/11398-07. Згідно з цим роз`ясненням у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Колегія суддів звертає увагу, що право тлумачити норму права є виключним правом суду. Роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення, про що вказано і в самому листі Мінекономіки.

Що стосується експертного висновку Черкаської Торгово-промислової палати № О-946/01 від 15.12.2020, то колегія суддів Північного апеляційного суду не може прийняти його у якості належних доказів на підтвердження обставин коливання цін на природний газ у період між укладанням договору та укладанням додаткових угод №1, № 2, №3 з 03.01.2020 по 18.12.2020, оскільки він за своїм змістом та суттю носить довідково-інформаційний характер та несе інформацію про вартісні межі природного газу на 01.11.2020 та 01.12.2020.

Так, висновок - це документ, що містить остаточну думку, логічний підсумок комісії, уповноваженої особи або установи, зроблений на основі розгляду, аналізу певних фактів.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта. У висновку вказуються результати, оцінки, до яких дійшов експерт, і рекомендації з кожного з поставлених йому питань.

Однак, експертний висновок Черкаської Торгово-промислової палати № О-946/01 від 15.12.2020 таким критеріям не відповідає, оскільки фактично дублює визначені у прейскуранті ціни на природній газ із ресурсів АТ «НАК «Нафтогаз України» у період з 01.11.2020 до 30.11.2020 та у період з 01.12.2020 до 31.12.2020. У вказаному висновку не зазначена вартість природного газу на певну дату, зокрема станом на дату укладання додаткових угод №1, № 2 та №3, що унеможливлює підтвердження коливання ціни на ринку природного газу станом на 18.12.2020.

Крім того, вказаний експертний висновок надсилався листом ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» від 28.12.2020 № 28/12-2020, як підстава для укладення додаткової угоди №4 до договору №1 від 03.01.2020, тобто після укладання додаткових угод № 1, №2, №3 від 18.12.2020.

Таким чином, наданий відповідачем експертний висновок не підтверджує коливання ціни на природний газ впродовж періоду з 03.01.2020 (укладання договору) до 18.12.2020 (укладання додаткових угод), оскільки експертний висновок торгово-промислової палати лише констатує рівень цін згідно з прейскурантом НАК «Нафтогаз України» та рівень цін на газове паливо у окремих постачальників. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження ринкової вартості газу на момент укладення договору, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни у період з дати укладення договору і до внесення до нього змін за останньою додатковою угодою. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 у справі №907/788/18.

У цій справі Миропільська селищна рада та відповідач дійшли згоди підписати додаткові угоди про збільшення ціни на газ, внаслідок чого вартість 1000 куб. м газу збільшилася для позивача на 33%, а обсяг поставки зменшився на 32%.

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує особі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Колегія суддів звертає увагу, що і Миропільська селищна рада, і ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» сприймають положення ч. 4 ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі" як достатню для обох сторін підставу для збільшення ціни товару. Але такий висновок є помилковим.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Таким чином, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін. У п.10.2 договору передбачено, що усі зміни до договору оформлюються письмово та підписуються повноважними особами сторін.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що Миропільська селищна рада, яка мала беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції відповідача про збільшення ціни підписала додаткові угоди №1,2,3, внаслідок чого ціна 1000 куб. м газу збільшилася з 5 184,00 грн до 6 899,90 грн., на 1 715,90 грн. (33%), а обсяг поставки газу за договором істотно зменшився з 120 тис куб.м до 81,10082 тис куб.м, на 38,9 тис куб.м (32%).

Одночасно, колегія суддів також бере до уваги послідовність дій, вчинених ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» у частині збільшення ціни на газ. Слід зауважити, що кожною додатковою угодою ціна збільшувалось на максимально допустимий рівень - 10%.

Надаючи оцінку таким діям ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС», колегія суддів дійшла висновку, що товариство мало на меті збільшення ціни договору на 40 %, а не на реальний відсоток коливання, який існував протягом дії договору. Саме тому усі подані товариством у підтвердження коливання ціни на газ докази містять загальну цифру - вартість газу видобутого в Україні на відповідний місяць та не містять доказів реального відсотку здорожчання такого товару.

Таким чином, держава втратила можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, та була змушена оплачувати газ за ціною, на 33 % вище аніж встановлена договором, укладеним внаслідок відкритих торгів.

Колегія суддів вважає, що метою регулювання, передбаченого ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Так, ст. 652 ЦК передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Колегія суддів вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Відповідно до ст.5 Закону "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 33 % шляхом так званого "каскадного" укладення чотирьох додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Таким чином, на підставі додаткових угод №1, №2, №3 безпідставно сплачено бюджетних коштів на загальну суму 45 914,87 грн.

Враховуючи вищевикладене, коливання ціни товару на ринку кожного разу при укладенні додаткових угод сторонами договору жодним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено, у зв`язку з чим, ними не дотримано вимоги п. 2 ч. 4 статті 36 Закону та безпідставно змінено істотні умови договору.

Змістом діяльності з проведення публічних закупівель законодавцем визначено проведення відбору переможця процедури закупівель за основним критерієм ціна. Ціна послуги, товару має визначальне значення, а її необґрунтоване збільшення є прямим порушенням вимог законодавства та спробою уникнути наслідків публічного аукціону. Приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на газ повністю нівелює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.

Тому при укладенні додаткових угод необхідною умовою є наявність зміни цін на ринку після укладення договору. Правомірність збільшення ціни за одиницю товару та правомірність укладення додаткових угод залежить від наявності коливання цін на ринку, та його документального підтвердження.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем не підтверджено коливання ціни товару на ринку станом на дату укладення спірних додаткових угод до договору постачання газу про збільшення ціни за одиницю товару.

Твердження відповідача щодо стійкої динаміки зростання ціни природного газу в спірному періоді, що і стало підставою для ініціювання зміни ціни договору, колегія суддів вважає помилковим, оскільки суд дійшов висновку, що сторони допустили зловживання своїм правом на зміну умов договору.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону "Про публічні закупівлі".

Враховуючи наведене, дії сторін договору з підвищення ціни за товар шляхом укладення ряду додаткових угод суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі». Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

Згідно зі ст. 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

У справі, що розглядається, нікчемними є додаткові угоди №1-3 до договору. Нікчемність цих додаткових угод (недійсність відповідно до закону) не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором, тобто, зобов`язання є договірними.

Відповідно до ст. 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК "Купівля-продаж" і тому як правова підстава такого повернення не може бути застосована ст. 1212.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19.

Таким чином, за висновком суду, відповідно до ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 2 ст. 215 ЦК України, додаткові угоди № 1, №2, №3 є нікчемними, оскільки укладені в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічна закупівлі", а тому є всі підстави вважати, що кошти, які отримані на підставі нікчемних угод отримані безпідставно.

Враховуючи, що додаткові угоди є недійсними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів у розмірі 45 914,87 грн.

Стосовно доводів відповідача, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент укладення спірних додаткових угод діяла нова редакція Закону України «Про публічні закупівлі» та суд повинен був посилатись на редакцію закону станом на 22.11.2020 у відповідності до якої ст.36 та ст.37 викладені в новій редакції відповідно ст.41 та ст.43 Закону України «Про публічні закупівлі», то на думку колегії суддів вони є помилковими з огляду на наступне.

20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» від 19.09.2019 № 114-ІХ (далі нова редакція Закону).

Згідно з Розділом Х «Прикінцеві та перехідні положення» нової редакції Закону цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня його опублікування, тобто з 19.04.2020, а розділ VІ - через 12 місяців з дня його опублікування, тобто з 19.10.2020.

Щодо завершення процедур закупівель, розпочатих до введення в дію нової редакції Закону та виконання укладених договорів, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 5 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" нової редакції Закону процедури закупівель товарів, робіт і послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону.

Разом з тим пунктом 6 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" нової редакції Закону передбачено, що договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

Договірні відносини регулюються Цивільним та Господарським кодексами України.

Частиною першою статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору згідно з частиною першою статті 631 ЦК України.

Отже, якщо договір не припинив дію та зобов`язання, прийняті сторонами, не виконані, виконання таких зобов`язань має здійснюватися відповідно до умов договору та з дотриманням законодавства в цілому.

У свою чергу, статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.99 N 1-рп/99 надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або в іншому нормативно-правовому акті.

Ураховуючи, що така вказівка у новій редакції Закону, на яку посилається відповідач відсутня, його дія не поширюється на правовідносини суб`єктів, які виникли до введення в дію нової редакції закону.

Таким чином, процедури закупівель, що були розпочаті до 19.04.2020, замовники мають проводити згідно з вимогами Закону 922-VIII, а після 19.04.2020 - відповідно до вимог нової редакції Закону, тому суд першої інстанції вірно застосував вимоги Закону України «Про публічні закупівлі» № 922-VІІІ від 25.12.2015 зі змінами та суд апеляційної інстанції вважає, що господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2022 року у справі №910/4324/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2022 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2022 у справі №910/4324/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2022 у справі №910/4324/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС».

4. Матеріали справи № 910/4324/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк