ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2023 р. Справа № 922/2407/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (адреса: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201; )
до Інституту рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України (адреса: 61060, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 142; )
про стягнення 493952,16 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Інституту рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач) 493952,16 грн, з яких:

368998,77 грн. - сума основної заборгованості за договором;

47215,21 грн. - інфляційних втрат;

71834,00 грн. - пені;

5904,18 грн. - 3% річних.

Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у вигляді 16250,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 7409,31 грн судового збору.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору постачання (закупівлі) електричної енергії № Т1-22/1 від 22.01.2022 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.12.2022 позовну заяву залишено без руху; надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви; визначено спосіб усунення недоліків.

Позивач звернувся до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 16534 від 19.12.2022).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2022 відкрито провадження у справі № 922/2407/22; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію ухвали від 20.12.2022.

Сторони отримали копії наведеної ухвали, про що свідчать долучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення (а. с. 120-121).

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи, а тому останні в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про такий розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2022.

Позивач звернувся до суду з заявою (вх. № 427 від 09.01.2023) про відмову від позову (всіх або частини позовних вимог), в якій просить суд:

1) прийняти заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме: відмову від вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 368998,77 грн;

2) винести рішення, яким стягнути з Інститута рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України (адреса: 61060, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 142; ) 124953,39 грн, з яких:

47215,21 грн. - інфляційних втрат;

71834,00 грн. - пені;

5904,18 грн. - 3% річних;

3) стягнути з Інститута рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України (адреса: 61060, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 142; ) судовий збір в розмірі 7409,31 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката 16250,00 грн.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу:1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно з ч. 3 ст. 191 ГПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Заява позивача про відмову від частини позовних вимог подана у відповідності до вимог вказаних положень чинного законодавства. За таких обставин ця заява підлягає задоволенню, в частині вимог про стягнення 368998,77 грн. суми основної заборгованості за договором провадження у справі підлягає закриттю, а розгляд позовних вимог у даній справі суд продовжує з урахуванням цієї заяви.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Як свідчать матеріали справи, 24.01.2022 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір постачання (закупівлі) електричної енергії № Т1-22/1 (далі за текстом договір; а. с. 55-61), за змістом якого постачальник у 2022 році продає електричну енергію споживачу для потреб об`єктів споживача: ДК 021:2015 (ЄЗС) 09310000-5 електрична енергія, ЛОТ 1, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії згідно з умовами цього договору (п. 2.1 договору).

За змістом п. п. 2.4-2.5 договору період постачання електричної енергії за цим договором: по 31.12.2022 (включно).

Кількість товару за цим договором становить 312000 кВт*год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 3 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. п. 5.1-5.2 договору ціна останнього становить 997151,67 грн, крім того ПДВ 199430,33 грн, разом з ПДВ 1196582,00 грн (один мільйон сто дев`яносто шість тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 00 копійок).

Ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт*год. становить 3,835198 грн (з ПДВ).

Згідно з п. п. 5.8-5.10 договору розрахунковим періодом за ним є календарний місяць.

По закінченні розрахункового періоду постачальник зобов`язаний надати для підписання споживачу акт приймання-передачі електричної енергії. Споживач зобов`язаний розглянути та підписати вказаний акт у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів або дати вмотивовану відмову від підписання такого акту, у цей же строк.

Оплата електричної енергії за розрахунковий період здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію впродовж 10 робочих днів на підставі акту приймання-передачі електричної енергії, підписаного сторонами.

За змістом п. 9.2 договору постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі:

- за прострочення строків оплати споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивач протягом лютого-серпня 2022 року поставив відповідачу електричну енергію обсягом 96214 кВт/год на загальну суму 368998,77 грн. з ПДВ, в т.ч. помісячно:

Лютий 2022 року 26 351 кВт/год на суму 101 061,04 грн з ПДВ;

Березень 2022 року 14 392 кВт/год на суму 55 196,03 грн з ПДВ;

Квітень 2022 року 10 418 кВт/год на суму 39 954,98 грн з ПДВ;

Травень 2022 року 12 564 кВт/год на суму 48 185,30 грн з ПДВ;

Червень 2022 року 12 346 кВт/год на суму 47 349,23 грн з ПДВ;

Липень 2022 року 15 844 кВт/год на суму 60 764,72 грн з ПДВ;

Серпень 2022 року 4 299 кВт/год на суму 16 487,47 грн з ПДВ.

Зазначені обсяг поставленої позивачем електроенергії також підтверджено оператором системи розподілу електричної енергії - ПАТ "Харківобленерго" фактичними (звітними) обсягами купівлі електричної енергії, наданими позивачу (а. с. 86-103).

Як стверджує позивач, відповідачем не було повернуто підписані зі свого боку та скріплені печатками акти прийому-передачі електричної енергії: № УГР00000781 від 28.02.2022, № УГР00001489 від 31.03.2022, № 1990 від 30.04.2022, № 2513 від 31.05.2022, № 2908 від 30.06.2022, № 3444 від 31.07.2022, № 3792 від 31.08.2022; вмотивованої відмови в їх підписанні відповідач також не надав, рахунки сплачував не в повному обсязі та допускав прострочення їх платежів.

Як свідчать матеріали справи, з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 254-Ю1 від 28.10.2022 (а. с. 24-26) з вимогою про оплату наявної заборгованості за поставлену електричну енергію в лютому-серпні та червні 2022 року в розмірі 428099,10 грн (який існував станом на момент надсилання претензії). До зазначеної претензії позивачем додано по два примірники актів прийому-передачі електричної енергії № УГР00000781 від 28.02.2022, № УГР00001489 від 31.03.2022, № 1990 від 30.04.2022, № 2513 від 31.05.2022, № 2908 від 30.06.2022, № 3444 від 31.07.2022, № 3792 від 31.08.2022, оплата яких ще не була проведена, та щомісячні рахунки на оплату.

Однак, зазначені у претензії вимоги залишились відповідачем без відповіді та були виконані лише частково.

Станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача перед ним за спожиту електричну енергію складала 368998,77 грн.

Обставини щодо стягнення з відповідача боргу в зазначеній сумі стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань, позивач на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України також нарахував до стягнення з відповідача 47215,21 грн інфляційних втрат за прострочення кожного з щомісячних платежів протягом березня жовтня 2022 р, а також 5904,18 грн - 3% річних та 71834,00 грн. - пені за прострочення кожного з щомісячних платежів з 11.03.2022 по 02.12.2022.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, після постановлення судом ухвали від 20.12.2022, відповідач повністю сплатив існуючу заборгованість на загальну суму 368998,77 грн. Провадження у справі щодо розгляду позовних вимог в даній частині підлягає закриттю за поданою позивачем заявою, про що вже зазначалося вище.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначалось, після звернення позивача до суду з позовом у даній відповідач у повному обсязі сплатив існуючу заборгованість за спожиту електричну енергію, що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку позивача (а. с. 125-128).

Разом з тим, позивач стверджує, що сплачуючи заборгованість, відповідач прострочив виконання власних грошових зобов`язань, оскільки, не виконав їх в строк, встановлений умовами укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, на підставі положень п. 9.2 договору за прострочення строків оплати споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчить позовна заява в ній позивач наполягає на тому, що відповідачем не було повернуто підписані зі свого боку та скріплені печатками акти прийому-передачі електричної енергії: № УГР00000781 від 28.02.2022, № УГР00001489 від 31.03.2022, № 1990 від 30.04.2022, № 2513 від 31.05.2022, № 2908 від 30.06.2022, № 3444 від 31.07.2022, № 3792 від 31.08.2022 які йому направляв позивач; вмотивованої відмови в їх підписанні відповідач також не надав.

З цих підстав позивач нараховує до стягнення з відповідача пеню, інфляційні та річні починаючи з 11 числа кожного місяця, наступного після місяцем оплати.

Однак, як вже зазначалося, згідно з п. п. 5.8-5.10 договору розрахунковим періодом за ним є календарний місяць. По закінченні розрахункового періоду постачальник зобов`язаний надати для підписання споживачу акт приймання-передачі електричної енергії. Споживач зобов`язаний розглянути та підписати вказаний акт у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів або дати вмотивовану відмову від підписання такого акту, у цей же строк. Оплата електричної енергії за розрахунковий період здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію впродовж 10 робочих днів на підставі акту приймання-передачі електричної енергії, підписаного сторонами.

Системний аналіз вказаних положень договору свідчить, що обов`язковою передмовою для здійснення відповідачем оплати спожитої електроенергії є отримання ним від позивача акту приймання-передачі електричної енергії, який відповідач має право розглянути та підписати у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів або дати вмотивовану відмову від підписання такого акту.

Однак, матеріали справи не містять, та позивачем всупереч вимог ст. 74-78 ГПК України суду не надано будь-яких доказів направлення на адресу відповідача актів прийому-передачі електричної енергії: № УГР00000781 від 28.02.2022, № УГР00001489 від 31.03.2022, № 1990 від 30.04.2022, № 2513 від 31.05.2022, № 2908 від 30.06.2022, № 3444 від 31.07.2022, № 3792 від 31.08.2022 окрім як разом з претензією № 254-Ю1 від 28.10.2022 (а. с. 24-26) в якій позивачем було заявлено вимогу про оплату наявної заборгованості.

За таких обставин доводи позивача про можливість нарахування інфляційних, річних та пені до спливу 10 робочих днів з дня отримання претензії є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року N 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" Нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):

місцевої Д+2, пріоритетної Д+1

у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва) Д+3, пріоритетної Д+2

між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) Д+4, пріоритетної Д+3

між іншими населеними пунктами різних областей України Д+5, пріоритетної Д+4,

де Д день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання

1, 2, 3, 4, 5 кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з відомостями щодо поштового відправлення № 690 (згідно з яким було направлено претензією № 254-Ю1 від 28.10.2022) які є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті ДП «Укрпошта» в мережі інтернет (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) датою отримання відповідачем зазначеного відправлення є 31.10.2022.

Відповідно, на підставі п. 5.10. договору оплату за актами відповідач мав здійснити до 14.11.2022 включно, а з 15.11.2022 відповідач вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань, що в свою чергу надає позивачу право з цієї дати на нарахування інфляційних, 3% річних та пені.

Як вже зазначалося, позивач нарахував до стягнення з відповідача інфляційні втрати за прострочення кожного з щомісячних платежів протягом березня жовтня 2022 р, а також 3% річних та пеню за прострочення кожного з щомісячних платежів з 11.03.2022 по 02.12.2022.

Згідно з вимогами ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно, згідно з даним рішенням з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня та 3% річних за період прострочення з 15.11.2022 по 02.12.2022,а інфляційні не підлягають стягненню оскільки заявлені за період до 15.11.2022.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6641,98 грн. пені, та 545,92 грн. 3% річних за вказаний період прострочення.

В іншій частині позову про стягнення інфляційних, річних та пені слід відмовити з зазначених вище підстав та мотивів.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з необхідністю звернення до суду з позовом у даній справі, позивач, з метою надання юридичного захисту, уклав відповідний договір з адвокатським бюро.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс", як клієнтом, та адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем, як адвокатом, існує договір про надання правової допомоги № 13/5 від 20.05.2019 (а. с. 34-35), за умовами якого (п. 1.1) адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту, в т. ч. шляхом представництва інтересів клієнта в судах під час здійснення судочинства.

Пунктами 4.2-4.3. договору передбачено, що гонорар складається з суми вартості надання правової/правничої допомоги, тарифи якої узгоджені сторонами. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.

Згідно з п. 4.6. договору, факт надання правової допомоги підтверджується актом надання послуг.

Пунктом 4.7. договору також передбачено, що клієнт сплачує гонорар протягом 30 днів з моменту підписання акту надання послуг.

У межах наведеного договору між сторонами укладено додаткову угоду № 40/22 від 10.10.2022 (а. с. 107), за змістом якої адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у господарському провадженні у справі по стягненню заборгованості з Інститута рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України перед клієнтом, яка утворилась на дату укладення цієї додаткової угоди (п. 1.1).

Відповідно до 2.1 додаткової угоди сторони погоджують розмір погодинної ставки адвоката за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 2500,00 грн за 1 (одну) годину.

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг № 1/40/22 від 01.12.2022 (а. с. 109) адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем, з метою стягнення з відповідача заборгованості в межах даної справи, надано позивачу наступні послуги правової допомоги:

1) ознайомлення адвокатом Невструєвим Л.Б. із документами щодо несплати Інститутом рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України заборгованості за поставлену електричну енергію 1,5 години, вартість за 1 годину 2500,00 грн, ціна 3750,00 грн;

2) підготовка та направлення адвокатом Невструєвим Л.Б. претензії № 254-ЮІ від 28.10.2022 1 година, вартість за 1 годину 2500,00 грн, ціна 2500,00 грн;

4) підготовка позовної заяви до Господарського суду Харківської області адвокатом Невструєвим Л.Б. (визначення правових норм, які регулюють відносини, судової практики, складання, підписання позову та оформлення усіх додатків до позову) 4 години, вартість за 1 годину 2500,00 грн, ціна 10000,00 грн.

Всього згідно з актом адвокатом надано клієнту послуги на суму 16250,00 грн.

Також факт надання відповідних послуг зафіксована сторонами договору в детальному описі наданої професійної правничої допомоги, згідно з яким адвокатом надано клієнту послуги на суму 16250 грн.

З посиланням на зазначені договір, акт та детальний опис, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 16250 грн витрат на професійну правничу допомогу.

При розподілі зазначених витрат судом враховуються наступні обставини.

Суд констатує, що відповідач в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не надав доказів неспіврозмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Враховуючи викладене, а також те, що факт наявності у позивача зобов`язання зі сплатити на користь адвоката винагороду за договором та сума такої винагороди підтверджується матеріалами справи, вони є співрозмірними щодо ступеня складності спору (зокрема сумі позову в межах даної справи) та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми яку позивач має сплатити на користь адвоката Невструєва Л.Б. на виконання умов договору, тобто в розмірі 16250 грн.

До того ж, будь-яких доказів неспіврозмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката відповідачем суду не надано. Клопотань про зменшення розміру судових витрат з зазначених підстав, як того вимагає ч. 5 ст. 126 ГПК України, останнім суду також не надано.

Суд також враховує, що згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

В даному випадку позивач не підтримує своїх вимог про стягнення 368998,77 грн основної заборгованості внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. При цьому, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми судових витрат, пов`язаних з заявленням позову в цій частині.

З урахуванням викладеного, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 5642,79 грн. судового збору та 12375,76 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з урахуванням вимог про стягнення основної заборгованості).

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" від позову про стягнення 368998,77 грн основної заборгованості (згідно заявою (вх. № 427 від 09.01.2023) про відмову від позову (всіх або частини позовних вимог), та закрити провадження у справі в даній частині вимог.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Інститута рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України (адреса: 61060, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 142; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (адреса: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201; ):

6641,98 грн. - пені;

545,92 грн. - 3% річних;

12375,76 грн. - витрат на професійну правничу допомогу;

5642,79 грн. - судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак