ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" січня 2023 р. Cправа №902/1044/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ", м.Синелькове Синельківського району Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Коваленко Галини Миколаївни, м.Вінниця

про стягнення 33053,88 грн заборгованості за договором поставки

Представники сторін правом участі в судовому засіданні не скористались.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Коваленко Галини Миколаївни 110966,42 грн заборгованості, нарахованої у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов укладеного між сторонами договору поставки №453ОП/ВІ від 27.08.2021, в частині здійснення платежів за отриманий товар.

Первісна ціна позову, згідно позовних вимог, зазначених у самому позові, складається з: 75098,72 грн - основного боргу; 7710,81 грн пені; 11256,34 грн - 15% річних та 16900,55 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Ухвалою суду від 24.10.2022 відкрито провадження у справі №902/1044/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.12.2022.

21.11.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що між сторонами у справі дійсно існували договірні відносини, згідно яких позивач здійснив поставку товару відповідачу на підставі договору №453ОП/ВІ від 27.08.2021. Відповідач вказує, що визнає суму боргу у розмірі 70436,20 грн, яку він і виплатив позивачу, що підтверджується платіжним дорученням №21 від 26.10.2022.

Відповідач також стверджує, що офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 засвідчує факт військової агресії російської федерації проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили) і те, що згадані обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по їх зобов`язанням. Відтак відповідач вважає, що вищезгадані обставини правомірно на час їх дії відсували виконання ним зобов`язання у відповідний строк. З урахуванням сплати суми основного боргу відповідач клопоче закрити провадження у справі в цій частині, а у стягненні нарахованих йому позивачем 7710,81 грн пені, 11256,34 грн 15% річних, 16900,55 грн інфляційних втрат просив суд відмовити повністю.

06.12.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача "щодо зменшення ціни позову" №05/12 від 05.12.2022 (вх. канц. суду №01-34/10454/22 від 06.12.2022), в якому позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ", з урахуванням сплати відповідачем основного боргу в розмірі 70436,20 грн, просить суд ухвалити рішення про стягнення з Фізичної особи-підприємця Коваленко Галини Миколаївни 7281,84 грн - пені, 9940,96 грн - 15% річних, 15831,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів та витрачених коштів на оплату судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду із заявою №05/12 від 05.12.2022 "про зменшення позовних вимог" до закінчення підготовчого провадження, суд ухвалою від 06.12.2022 прийняв її до розгляду, в зв`язку з чим подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням нової сукупної ціни позову - 33053,88 грн (згідно суми вимог, заявлених до стягнення щодо пені, 15% річних та інфляційних втрат). Також 06.12.2022 закрито підготовче провадження у справі №902/1044/22 та призначено її до судового розгляду по суті на 31.01.2023.

06.12.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що частково не приймає вимог, наведених у тексті відзиву та просить суд відхилити їх в частині невизнання відповідачем нарахувань позивачем штрафних санкцій, оскільки, перед тим як звертатися до суду за захистом своїх прав, позивач неодноразово попереджав відповідача, що в разі непогашення основного боргу він нарахує всі штрафні санкції, передбачені п.8.2, 8.3 договору поставки №453ОП/ВІ від 27.08.2021.

В судове засідання 31.01.2023 представники сторін не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про його дату та час.

31.01.2023 від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він просив суд провести судове засідання без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує з урахуванням поданого клопотання про зменшення позовних вимог №05/12 від 05.12.2022.

Відповідач правом участі в судовому засіданні також не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи його було належним чином повідомлено ухвалою від 06.12.2022 за адресою його місцезнаходження згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також ухвала від 06.12.2022, яка направлялася за актуальною адресою відповідача повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Разом з тим, на переконання суду направлення судом ухвали рекомендованою кореспонденцією на чинну адресу учасника справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду від 18.03.2021 по справі №911/3142/19.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За результатами судового засідання 31.01.2023 судом ухвалено рішення у справі.

З огляду на відсутність сторін, після виходу з нарадчої кімнати, судом долучено вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

27.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ" (надалі також - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Коваленко Галиною Миколаївною (надалі також - покупець) було укладено договір поставки №453ОП/ВІ (надалі також - договір).

Пунктами 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору передбачено, що постачальник зобов`язується у зумовлені строки передавати (поставляти) у власність покупця алкогольну продукцію (товар) відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) постачальником замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати вказаний товар у власність і сплачувати за нього зумовлену даним договором грошову суму. Найменування, асортимент, ціна та одиниці виміру товару, який поставляється за даним договором, зазначаються у видаткових та товарно-транспортних накладних, що є невід`ємними частинами цього договору. Постачальник підтверджує, що на момент підписання даного договору, товар під забороною, арештом, під заставою не знаходиться і є власністю постачальника. Покупець підписуючи даний договір підтверджує, що товар по даному договору придбавається ним з комерційною метою, тобто у подальшому продажу кінцевому споживачу чи підприємствам, що здійснюють продаж товарів кінцевим споживачам.

На підставі пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7, 2.8 договору ціни на товар узгоджуються сторонами та зазначаються у видаткових та товарно-транспортних накладних. Ціна на товар формується в українській національній валюті, включаючи ПДВ. В ціну товару також включені вартість транспортування, тари, упаковки, маркування. Для визначення заборгованості за товар використовуються ціни, кількість та асортимент товару визначених у видаткових та товарно-транспортних накладних оформлених належним чином які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками. Підписані уповноважеми представниками сторін та скріплені печатками видаткові та товарно-транспортні накладні є належним доказом поставки та прийняття товару. У разі зміни ціни на товар постачальник повинен сповістити про це покупця у письмовій формі не менш як за 7 (сім) календарних днів до введення у дію нових цін. У разі, якщо законодавством України будуть змінені мінімальні ціни на товар, що поставляється за цим договором, сторони повинні узгодити такі зміни в ціні протягом одного календарного дня з моменту набрання чинності нормативно-правового акту. Загальна сума договору складає суму товару, поставленого постачальником за всіма видатковими накладними за цим договором які оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками. За поставлений товар покупець здійснює розрахунки в українських гривнях шляхом перерахувания грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 40 (сорока) календарний (-их) день (днів) з моменту поставки товару. Зобов`язання по оплаті вважається виконаним, з моменту надходження грошових конттів на рахунок постачальника.

Згідно з п.8.1, 8.2, 8.3 договору за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до умов даного договору та чинного законодавства України. Сплата штрафних санкцій (пені, штрафу) не звільняє сторону від виконання своїх зобов`язань за даним договором. У випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 (десять) і більше календарних днів.

Видатковими накладними №112340 від 28.08.2021 на суму 7414,50 грн, №112346 від 28.08.2021 на суму 19128,60 грн, №115154 від 03.09.2021 на суму 2543,40 грн, №120161 від 15.09.2021 на суму 14247,90 грн, №120966 від 16.09.2021 на суму 1567,50 грн, №124250 від 23.09.2021 на суму 1098,90 грн, №124255 від 23.09.2021 на суму 3556,80 грн, №131268 від 07.10.2021 на суму 2308,80 грн, №134134 від 14.10.2021 на суму 2648,70 грн, №136841 від 20.10.2021 на суму 4294,50 грн, №136842 від 20.10.2021 на суму 12654,00 грн, №155928 від 27.11.2021 на суму 4153,80 грн, №159732 від 04.12.2021 на суму 4216,50 грн (усі з ПДВ) з доданими до кожної з них товарно-транспортними накладними на переміщення алкогольних напоїв (а.с.36-86), підписаними уповноваженими представниками сторін, стверджується факт поставки (переходу права власності) найменування товару, вказаного у вищезгаданих накладних від позивача до відповідача.

Судом встановлено, що станом на час звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ" з позовом до суду у Фізичної особи-підприємця Коваленко Галини Миколаївни існувала заборгованість за договором поставки №453ОП/ВІ від 27.08.2021 за тринадцятьма наявними в матеріалах справи видатковими накладними на загальну (визначену судом) суму 79833,90 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в акті звірки взаєморозрахунків №8103410 від 14.10.2022 сума боргу відповідача перед позивачем значиться 75038,72 грн, а вже у тексті поданого позивачем позову фігурує сума 75038,23 грн, в межах якої і буде здійснюватися вирішення спору.

Також в тексті позову містяться доводи про те, що, з урахуванням заяви №05/12 від 05.12.2022 позивача "про зменшення позовних вимог" позивач нараховував відповідачу 7281,84 грн пені, 9940,96 грн - 15% річних, 15831,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, які і будуть взяті судом до уваги.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши надані в матеріалах справи докази, судом встановлено обставини неналежного виконання відповідачем до моменту звернення позивача з позовом до суду зобов`язань щодо сплати розрахунків за отриманий товар, які виникли на підставі договору поставки №453ОП/ВІ від 27.08.2021. Враховуючи неналежне виконання відповідачем як покупцем за згаданим договором своїх зобов`язань, позивач як постачальник, правомірно звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд звертає увагу, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи достеменно підтверджується факт отримання відповідачем товару від позивача за договором поставки №453ОП/ВІ від 27.08.2021. Відтак, в силу засад змагальності господарського процесу та розподілу процесуальних обов`язків щодо доведення своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про доведеність позивачем належними та достатніми доказами факту існування заборгованості на момент звернення з позовом до суду по схваленим сторонами видатковими накладними.

Наявними в матеріалах справи доказами (а.с.138) підтверджується, що після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ" з позовом до суду Фізичною особою-підприємцем Коваленко Галиною Миколаївною здійснено повне погашення основної заборгованості в розмірі 70436,20 грн згідно платіжного доручення №21 від 26.10.2022.

Позивач в своїй "заяві про зменшення позовних вимог" та відповідач у "відзиві на позовну заяву" обопільно підтвердили відсутність спору в частині наявного основного боргу у справі №902/1044/22, а тому суд, вбачаючи розбіжність у цифрових значеннях суми основного боргу, приймає до уваги доводи сторін щодо відсутності боргу в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зважаючи на те, що предмет спору щодо стягнення основного боргу існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи внаслідок сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 70436,20 грн за договором поставки №453ОП/ВІ від 27.08.2021, тобто у цій справі відсутній предмет спору щодо стягнення основної заборгованості. Вказане є підставою для закриття провадження у цій частині.

Крім сум основного боргу, позивачем, з урахуванням заяви №05/12 від 05.12.2022 позивача "про зменшення позовних вимог", нараховано відповідачу 7281,84 грн пені, 9940,96 грн - 15% річних, 15831,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Розглянувши вимогу позивача стосовно заявлених 15% річних, розрахованих в сумі 9940,96 грн, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Перевіривши вимогу позивача щодо нарахування суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 15831,08 грн, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При перевірці правильності нарахування позивачем суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, суд враховує висновки щодо застосування ст.625 Цивільного кодексу України, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи наведені висновки, здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми, суд дійшов висновку про правомірність вимог в частині стягнення 15831,08 грн суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Пунктом 8.3 договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 (десять) і більше календарних днів.

Здійснивши перевірку правильності нарахування 15% річних, суд встановив, що розмір 15% річних є більшим, ніж просить позивач і складає 10214,24 грн. Позовні вимоги судом задовольняються у межах заявлених вимог у цій частині на суму 9940,96 грн.

Щодо вимог про стягнення пені, розрахованої в сумі 7281,84 грн, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.2 ст.232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Пунктом 8.3 договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 (десять) і більше календарних днів.

Превіривши розрахунок пені, наданий позивачем у сумі 7281,84 грн судом встановлено, що розмір пені за розрахунком суду складає 7190,86 грн. Відтак 90,98 грн пені заявлено неправомірно і в цій частині у позові слід відмовити.

При цьому суд враховує, що відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

У контексті зазначеного, зменшення заявленого штрафу та пені, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2019 по справі № 910/143/19, від 21.10.2019 по справі № 910/1005/19.

Суд також враховує правову позицію викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, згідно якої у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати на нього непомірним тягарем і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Суд враховує добровільне погашення відповідачем суми основної заборгованості під час провадження у справі.

Враховуючи наведене, а також те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації провадження господарської діяльності суттєво ускладнено, що негативно вплинули на фінансово-економічний стан сторін, а також інтереси сторін, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу, і захист його майнового права та інтересу, як кредитора, шляхом компенсації 15 % річних та інфляційних втрат, суд вважає за можливе зменшити суму належної до стягнення пені на 50%, а саме з 7190,86 грн до 3595,43 грн.

Що ж стосується посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що він звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, через введення воєнного стану в Україні, що є форс-мажорною обставиною, на підтвердження чого надав лист Торгово-промислової палати України, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідач є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Суд звертає увагу, що загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 (адресований всім, кого це стосується) щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання відповідача, тоді як доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

Відповідач не надав доказів на підтвердження наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, зокрема, не підтверджено неможливості виконувати свої зобов`язання за договором в передбачені ним строки саме внаслідок дії воєнного стану, неможливості здійснювати господарську, підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, відсутності такого прибутку тощо.

Суд зауважує, що обставини, засвідчені Торгово-промисловою палатою України у листі від 28.02.2022, стосуються не лише відповідача, а також позивача та ставлять їх в однакові умови здійснення діяльності.

Крім того суд звертає увагу, що п.7.1, 7.2, 7.3, 7.4 укладеного між сторонами договору поставки передбачили, що жодна із сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання будь-якого із своїх зобов`язань, якщо невиконания буде наслідком таких обставин як стихійні лиха (пожежа, землетруси, ожеледиця, паводок тощо), війна або військові дії, збройні конфлікти, страйки, аварії, катастрофи, масові безпорядки, мітинги, що виникли після укладання даного договору, або прийняття нормативно-правових актів державними органами або органами місцевого самоврядування, що роблять неможливим виконання даного договору. Якщо будь-яка з цих обставин безпосередньо вплинула на виконання зобов`язания в строк, встановлений цим договором, то цей строк відповідно відсувається на час дії відповідної обставини. Сторона, для якої створилася неможливість виконання, зобов`язана негайно, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з моменту виникнення та припинення такої обставини, в письмовій формі повідомити іншу сторону про настання обставин, про можливий строк дії та припинення вищезазначених обставин. Факти, викладені в повідомленнях, повинні бути підтверджені Торгово-промисловою Палатою України або іншим компетентним органом. Якщо будь-яка з таких обставин безпосередньо вплинула на виконания зобов`язань в строк, встановлений цим договором, то цей термін пропорційно відсувається на час дії відповідної обставини, у разі належного виконання п.7.2 цього договору стороною, для якої створились такі обставини. Неповідомлення та/або несвоєчасне повідомлення про настання обставин зазначених в п.7.1 в термін зазначений в п.7.2 цього договору, не звільняє сторону, що допустила таке прострочення та/або неповідомлення, від виконання своїх зобов`язань за цим договором.

З урахуванням наведеного розділу "Форс-мажор" укладеного договору поставки, суд не вбачає в матеріалах справи письмового повідомлення відповідача позивача про настання обставин форс-мажору, непереборної сили тощо, як того вимагає п.7.2 договору.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що при зверненні з позовом до суду у справі позивачем сплачено мінімальний розмір судового збору - 2481,00 грн, а спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд покладає на останного обов`язок відшкодувати позивачу 2481,00 грн судового збору.

Керуючись ст.7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов на суму 33053,88 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коваленко Галини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код особи: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ" (вул.Каштанова, буд.18-В, к.9, м.Синельникове, Дніпропетровська область, 52500, ідентифікаційний код юридичної особи: 40975633) 3595,43 грн - пені, 9940,96 грн - 15% річних, 15831,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів та 2481,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У стягненні 3686,41 грн пені відмовити.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам згідно переліку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10 лютого 2023 р.

Суддя Нешик О.С.

1 - до справи;

2 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АВ" (ІНФОРМАЦІЯ_1);

3 - фізичній особі-підприємцю Коваленко Галині Миколаївні ( АДРЕСА_1 ) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення