РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2023Справа № 910/10997/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпрополімермаш» (пр.-т. Богдана Хмельницького, 147, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49033; ідентифікаційний код 00218615)

до Приватного підприємства «Локо» (вул. Кіквідзе, буд. 18-А, м. Київ, 01103; ідентифікаційний код 21643943)

про стягнення 1 779 439, 68 грн,

Представники сторін:

від позивача: Гладка Валерія

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Дніпрополімермаш» (далі за текстом - ПрАТ «Дніпрополімермаш», Позивач) з позовом до Приватного підприємства «Локо» (далі за текстом - ПП «Локо», Відповідач) про стягнення 1 779 439, 68 грн, які були набуті Відповідачем без достатньої правової підстави.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, Позивач зазначає, що ним здійснено перерахування коштів Відповідачу в розмірі 1 779 439, 68 грн згідно платіжного доручення № 9729 від 03.12.2021.

Згідно доводів Позивача зазначений платіж здійснено виключно через помилку бухгалтера Позивача, при тому, що в платіжному доручені № 9729 від 03.12.2021 міститься посилання на рахунок № 86 від 30.11.2021 за оплату панелей, який фактично відсутній у сторони.

Також Позивач звертає увагу суду на те, що поставки від Відповідача оплачених панелей станом на дату звернення до суду з позовом не було.

Відтак, Позивач просить суд стягнути з Відповідача помилково сплачені кошти в розмірі 1 779 439, 68 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), оскільки станом на дату звернення до суду з даним позовом зазначені кошти Відповідачем не повернуто у строк до 10.10.2022, в тому числі на підставі вимоги Позивача від 28.09.2022 вих. № 2809/22.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позову та не заперечує факт перерахування Позивачем коштів в розмірі 1 779 439, 68 грн згідно платіжного доручення № 9729 від 03.12.2021.

Відповідач стверджує, що між сторонами укладено договір у спрощеному порядку шляхом складання та надання Відповідачем рахунку-фактури на оплату № 87 від 09.12.2021 та його оплати Позивачем в подальшому.

Крім того, Відповідач в підтвердження існування між сторонами договірних зобов`язань посилається на реєстрацію до ЄРПН Позивачем податкової накладної від 15.12.2021 № 5/1, що підтверджується податковою накладною та квитанцією від 30.12.2021 № 5.

Таким чином, Відповідач стверджує, що перераховані Позивачем кошти в розмірі 1 779 439, 68 грн сплачені ним саме у якості попередньої оплати за поставку попередньо погодженого сторонами товару, строк постачання якого не настав станом на дату звернення до суду з даним позовом з огляду на не звернення Позивачем у відповідності до частини 2 статті 530 ЦК України до Відповідача з вимогою здійснити поставку товару.

На переконання Відповідача, Позивачем не доведено факту порушення Відповідачем зобов`язань з поставки товару, що свідчить про наявність у Позивача права вимагати, зокрема, повернення спірної суми грошових коштів у порядку статті 693 ЦК України, а не на підставі статті 1212 ЦК України.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва суду від 31.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 28.11.2022.

Ухвалою господарського суду міста Києва суду від 28.11.2022 підготовче засідання відкладено на 12.12.2022.

29.11.2022 через загальний відділ діловодства до господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовчому засідання 12.12.2022 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.01.2023.

У судовому засіданні 23.01.2023 судом оголошено перерву до 30.01.2023.

27.01.2023 через загальний відділ діловодства до господарського суду міста Києва надійшло клопотання Позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору.

У судовому засіданні 30.01.2023 представник Позивача просив суд задовольнити позов та повернути надмірно сплачений судовий збір.

Представник Відповідача у дане засідання не з`явився, не вийшов на зв`язок для прийняття участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи.

Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у судовому засіданні 30.01.2023 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно доводів Позивача, ним помилково здійснено перерахунок коштів в розмірі 1 779 439, 68 грн на рахунок Відповідача згідно платіжного доручення № 9729 від 03.12.2021, в призначені платежу якого Позивачем зазначено: «Оплата за панель, згідно рах. № 86 від 30.11.2021, у т.ч. ПДВ 20 % - 296 573, 28 грн».

При цьому рахунок № 86 від 30.11.2021, на який міститься посилання у платіжному дорученні № 9729 від 03.12.2021, Позивачем до матеріалів справи не надано, оскільки останній у Позивача відсутній, що відповідно свідчить про помилковість перерахування спірних коштів.

Крім того, у якості аргументу необхідності стягнення помилково перерахованих коштів з Відповідача, Позивач вказує про відсутність між сторонами договірних зобов`язань щодо поставки товару на суму 1 779 439, 68 грн та непостачання Відповідачем такого товару.

Із заперечень Відповідача вбачається, що між сторонами укладено договір у спрощеному порядку на поставку панелей шляхом виставлення ним рахунку № 86 від 30.11.2021 та оплату такого рахунку Позивачем.

При цьому, Відповідачем не надано до матеріалів справи начебто виставлений ним рахунок № 86 від 30.11.2021 задля підтвердження власних доводів та підтвердження факту існування між сторонами господарських зобов`язань щодо поставки панелей на суму 1 779 439, 68 грн.

У якості доказів підтвердження факту перерахування Позивачем спірних коштів саме у якості оплати панелей Відповідачем до відзиву надано податкову накладну № 5/1 від 15.12.2021, з якої вбачається факт поставки Відповідачем товару Позивачу на суму 357 586, 74 грн, що відповідно є меншою від суми, яка, за твердженням Відповідача, сплачена Позивачем на підставі рахунку № 86 від 30.11.2021.

Також суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні 23.01.2023 представником Позивача визнано факт існування договірних зобов`язань з Відповідачем та існування між ними господарських зобов`язань, однак рахунок № 86 від 30.11.2021 Відповідачем не виставлявся, поставка товару на суму 1 779 439, 68 грн між сторонами не погоджувалась, а сплата спірних коштів відбулася помилково.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач з метою досудового врегулювання спору на адресу Відповідача 29.09.2022 здійснив направлення вимоги № 2809/22 від 28.09.2022 (поштове повідомлення № 182) про необхідність повернення помилково сплачених коштів в розмірі 1 779 439, 68 грн протягом 7 днів з моменту пред`явлення даної вимоги.

Докази направлення вказаної претензії містяться в матеріалах справи.

Згідно інформації з веб-сайту Укрпошти поштове повідомлення № 182 отримано Відповідачем 03.10.2022, а відтак повернення коштів мало відбутися у строк до 10.10.2022 (включно), докази чого в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем не заперечується факт отримання вказаної вище вимоги, однак зазначається про відсутність підстав для повернення коштів в силу існування між сторонами договірних відносин щодо поставки товару, який було оплачено спірними коштами.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на встановлені судом вище обставини справи, враховуючи пояснення сторін, викладені в заявах по суті, суд дійшов висновку, що з наявних у суду доказів не вбачається за можливе встановити факт укладення між сторонами договору у спрощеному порядку на поставку панелей на спірну суму, як про це зазначається Відповідачем, шляхом виставлення Відповідачем рахунку-фактури на оплату № 87 від 09.12.2021 та оплати Позивачем такого рахунку згідно платіжного доручення № 9729 від 03.12.2021 на суму 1 779 439, 68 грн.

Крім того, факт виставлення Відповідачем рахунку-фактури на оплату № 87 від 09.12.2021 в межах існуючих між ними договірних правовідносин також не доведено, оскільки такий рахунок до матеріалів справи не надано, всупереч тому, що саме Відповідач є «виготовлювачем» такого рахунку.

Відтак, аргументи Відповідача щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб та не виникнення у нього обов`язку з поставки товару в силу непогодження сторонами строків такої поставки є необґрунтованими.

Так, положеннями статті 1212 ЦК України встановлено загальні норми щодо зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 ЦК України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

За змістом статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статті 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

З огляду на те, що як вже встановлено судом вище, між сторонами не було укладено договору щодо поставки товару на суму 1 779 439, 68 грн та відповідно не існувало домовленостей на поставку товару в межах визначеної суми, оскільки докази зворотнього в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку, що Відповідач є таким, що набув та зберігає майно (грошові кошти) Позивача за відсутності правової підстави.

Отже за відсутності факту існування правовідносин між Позивачем та Відповідачем щодо поставки товару на спірну суму, останній зобов`язаний повернути безпідставно отримані кошти одразу після їх отримання без належної правової підстави.

Приписами частини 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, вимога про повернення коштів без належної правової підстави отримана Відповідачем 03.10.2022, а тому суд погоджується із доводами Позивача про необхідність повернення Відповідачем спірних коштів у строк до 10.10.2022, що в свою чергу Відповідачем не вчинено, а відповідні докази не надано до матеріалів справи, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище та з огляду встановлені судом обставини за сукупність наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що Відповідач є таким, що набув та зберігає грошові кошти в розмірі 1 779 439, 68 грн Позивача за відсутності правової підстави, а відтак зазначені кошти підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на Відповідача.

Крім того, враховуючи подане Позивачем клопотання, судом встановлено, що Позивачем при поданні позовної заяви надмірно сплачено судовий збір, у зв`язку з чим на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 68 866, 30 грн, сплачений згідно платіжного доручення № 11060 від 13.09.2022 на суму 95 557, 90 грн підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету України.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Дніпрополімермаш» - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Локо» (вул. Кіквідзе, буд. 18-А, м. Київ, 01103; ідентифікаційний код 21643943) на користь Приватного акціонерного товариства «Дніпрополімермаш» (пр.-т. Богдана Хмельницького, 147, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49033; ідентифікаційний код 00218615) кошти в розмірі 1 779 439 (один мільйон сімсот сімдесят дев`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 68 коп та судовий збір в розмірі 26 691 (двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто одна) грн 60 коп.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству «Дніпрополімермаш» (пр.-т. Богдана Хмельницького, 147, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49033; ідентифікаційний код 00218615) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 68 866 (шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят шість) грн 30 коп. сплачений згідно платіжного доручення № 11060 від 13.09.2022 на суму 95 557, 90 грн.

4. Оригінал платіжного доручення № 11060 від 13.09.2022 на суму 95 557, 90 грн. залишити в матеріалах справи.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 31.01.2023

Суддя Антон ПУКАС