РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2023Справа №910/9807/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп"
простягнення 71 602,70 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:Тришак О.Г.
від відповідача:Бала О.С.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Весттек" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" про стягнення 87 309,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттек" у період з листопада 2021 року по лютий 2022 року було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" згідно договору №АКГ424171/20211126 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 26.11.2021 послуги перевезення вантажу загальною вартістю 745 418,86 грн., в той час як відповідач частково оплатив такі послуги - у розмірі 660 888,14 грн., у зв`язку з чим у нього виник борг перед позивачем у розмірі 84 530,72 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №АКГ424171/20211126 від 26.11.2021 позивач стверджував про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" пені у розмірі 2 779,07 грн., нарахованої за період з 03.08.2022 по 19.09.2022.

У змісті позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Весттек" навело попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 2 481,00 грн. та очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 відкрито провадження у справі №910/9807/22; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

14.10.2022 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що він повністю розрахувався за надані йому позивачем послуги з перевезення вантажу, а отже предмет спору у даній справі відсутній та провадження у справі повинно бути закрито. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" вказує на відсутність правових підстав для нарахування йому неустойки з огляду на повне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №АКГ424171/20211126 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 26.11.2021 в частині оплати послуг перевезення. У змісті відзиву Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" зазначає, що визначений позивачем розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності і становить надмірний тягар для відповідача. Крім того, разом із відзивом на позов відповідачем було подано клопотання розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 призначено у справі №910/9807/22 судове засідання на 08.11.2022.

24.10.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" надійшов зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" про стягнення штрафу у розмірі 240 000,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Весттек" у визначений термін не передало передбачену у Додатковій угоді №2 до Договору №АКГ424171/20211126 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 26.11.2021 кількість транспортних засобів для здійснення перевезення вантажу, у зв`язку з чим наявні правові підстави для застосування передбаченого п. 5.5 спірного договору штрафу за кожну не подану одиницю транспорту.

26.10.2022 засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтвердив погашення відповідачем суми основного боргу після відкриття провадження у справі №910/9807/22, однак вказує про правомірність здійсненого ним нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" пені. Щодо тверджень відповідача про завищення та неспівмірність витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" на професійну правничу допомогу, то позивач зазначає, що такі твердження є необґрунтованими, безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

28.10.2022 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує, що із наданих позивачем платіжних доручень не вбачається за яким саме актом здачі-приймання робіт (надання послуг) здійснюється оплата. Крім того, відповідач вказує, що реєстрація податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних була зупинена, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" не могло віднести суми ПДВ у податковий кредит, тому останнє скористалось своїм правом на утримання суми для виплат, які повинні були бути сплачені перевізнику. Також відповідач зазначає, що із наданих позивачем доказів не вбачається, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги у справі №910/9807/22 є розумним та виправданим.

01.11.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" надійшла заява про зміну предмету позову з доказами її направлення відповідачу, в якій з огляду на погашення Товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 23 128,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 48 474,58 грн., нараховані за період з 19.01.2022 по 24.08.2022 на суми боргу за актами від 30.12.2021, від 29.01.2022 та від 04.02.2022.

Оскільки призначене на 08.11.2022 судове засідання не відбулося б у зв`язку з перебуванням судді Бойка Р.В. у відпустці, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 призначено судове засідання на 24.11.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" про стягнення штрафу у розмірі 240 000,00 грн. і додані до неї документи на підставі ст.ст. 30, 173, 174, 180 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що вимоги за зустрічним позовом підлягають розгляду за виключною підсудністю господарським судом за місцезнаходженням перевізника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек".

08.11.2022 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" надійшли пояснення, в яких відповідач вказує, що являється сільськогосподарським товаровиробником та через бойові дії не може експортувати вирощені ним культури і відповідно отримувати прибуток, тому просить суд зменшити штрафні санкції.

18.11.2022 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" надійшла заява про повернення судового збору, в якій заявник просить повернути йому сплачений згідно квитанції №10 від 03.11.2022 судовий збір у розмірі 3 600,00 грн. за подання зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" задоволено та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" з Державного бюджету України 3 600,00 грн. судового збору, сплаченого за квитанцією №10 від 03.11.2022.

24.11.2022 засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" надійшли письмові пояснення, в яких позивач вказує, що суд не зобов`язаний зменшувати розмір неустойки навіть у разі встановлення виняткових обставин. Також позивач зазначає, що лист ТПП не є належним доказом настання форс-мажорних обставин, в той час як навіть за наявності сертифікату ТПП суд має встановити на підставі всіх доказів чи були форс-мажорні обставини саме для конкретного випадку невиконання господарського зобов`язання.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, у зв`язку з чим подальший розгляд справи буде здійснюватись з урахуванням вказаної заяви; оголошено перерву в засіданні до 15.12.2022.

15.12.2022 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" надійшли клопотання про відкладення судового засідання, про ознайомлення з матеріалами справи та про зупинення провадження у справі №910/9807/22 до перегляду Північним апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" ухвали Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 про повернення зустрічного позову.

В судове засідання 15.12.2022 сторони, які були повідомлені про місце, дату та час його проведення належним чином, своїх повноважних представників не направили, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 призначено судове засідання на 10.01.2022.

10.01.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач звертав увагу суду, що позивачем не було виконано зобов`язання з реєстрації податкових накладних, що унеможливило включення відповідачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Водночас, відповідач вказує, що здійснив повний розрахунок за надані послуги після проведення реєстрації податкових накладних. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" вказувало, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттек" було здійснено розрахунок інфляційних витрат без врахування правових висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, щодо методики розрахунку інфляційних втрат.

В судове засідання 10.01.2023 з`явились представники сторін, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 долучено подані відповідачем докази до матеріалів справи.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №910/9807/22 до перегляду Північним апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" ухвали Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 про повернення зустрічного позову, то суд не вбачає правових підстав для задоволення такого клопотання з огляду на наступне.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Підпунктом 17.10 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6 - 8, 10, 12 - 14, 17, 19, 21, 31 - 33 частини першої статті 255 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали. В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.

На виконання вказаних вимог господарського процесуального закону апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 про повернення зустрічного позову по справі №910/9807/22 разом із матеріалами оскарження по справі було направлено до Північного апеляційного господарського суду.

Варто відзначити, що попередня редакція п. 17.10) Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передбачала, що у разі апеляційного оскарження ухвали про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи до суду апеляційної інстанції передаються до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали.

Однак, 08.02.2020 набув чинності Закон України №460-IX від 15.01.2020 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, було абзац перший підпункту 17.10 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" викладено в новій (наразі чинній) редакції.

При цьому, як вбачається із пояснювальної записки від 25.10.2019 до законопроекту №2314 від 25.10.2019 (після прийняття - Закон України №460-IX від 15.01.2020) законодавцем було викладено абзац перший підпункту 17.10 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України саме з метою нівелювання можливості зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами та було визначено, що у разі оскарження ухвал суду про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, до апеляційної та касаційної інстанцій направляються матеріали оскарження (що значно зменшить строк розгляду таких справ по суті заявлених вимог).

Таким чином, зупинення провадження у справі №910/9807/22 з підстав апеляційного оскарження ухвали про повернення зустрічного позову буде суперечити духу та меті Закону України №460-IX від 15.01.2020 та зумовить невиправдане затягнення розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек", в той час як навіть у разі скасування апеляційним судом ухвали від 07.11.2022 права Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" на доступ до правосуддя жодним чином порушені не будуть та даний позов може бути розглянутий в межах окремої справи.

В судовому засіданні 10.01.2023 судом завершено розгляд справи №910/9807/22 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттек" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" (замовник) укладено Договір №АКГ424171/20211126 перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого замовник доручає, а перевізник зобов`язується надавати замовнику послуги перевезення вантажів: зерно, насіння, добрива та ін. автомобілями.

Територія надання послуг: територія України. Конкретні маршрути перевезення визначаються замовником і фіксуються в товарно-транспортних накладних (п. 1.2 Договору).

У пункті 1.6 Договору сторонами було погоджено, що за цим договором перевізником здійснюватимуться систематичні перевезення вантажів замовника на визначених ним маршрутах. При цьому, перевізник погоджується, що вантажовідправником або вантажоодержувачем може бути будь-яка третя особа згідно вказівки замовника.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що ціна послуг перевізника (тарифи) на перевезення встановлюються Додатком №1 до договору, що є невід`ємною його частиною. У випадках, передбачених договором або домовленістю сторін, вони можуть бути змінені шляхом укладення додаткової угоди.

Згідно пункту 2.3 Договору замовник оплачує послуги перевізника протягом 20 банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що у випадку прострочення оплати послуг, що фактично надані перевізником, замовник сплачує господарські штрафні санкції у вигляді пені у розмірі облікової ставки НБУ, що нараховується на суму боргу, за весь період прострочення оплати.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань згідно даного договору. Строк дії Договору може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди (п. 7.1 Договору).

Спір у справі виник (з урахуванням зміни предмету позову) у зв`язку з твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек", що Товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" було прострочено виконання своїх зобов`язань за Договором із оплати наданих позивачем у період з грудня 2021 року по лютий 2022 року послуг перевезення вантажу, у зв`язку з чим наявні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені у розмірі 23 128,12 грн. та інфляційних втрат у розмірі 48 474,58 грн.

Укладений сторонами Договір є договором перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 Господарського кодексу України та Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Надання позивачем відповідачу у період з листопада 2021 року по лютий 2022 року послуг перевезення вантажу загальною вартістю 745 418,86 грн. підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт б/н від 30.11.2021 на суму 3 685,22 грн. та актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №7042 від 30.12.2021 на суму 198 243,83 грн., №385 від 29.01.2022 на суму 467 196,05 грн., №632 від 04.02.2022 на суму 76 293,76 грн.

Вказані акти підписані представниками та скріплені печатками сторін. Обставини надання позивачем та прийняття відповідачем даних послуг вартістю 745 418,86 грн. підтверджується також у заявах сторін по суті спору та усними поясненнями їх представників у судових засіданнях.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що замовник оплачує послуги перевізника протягом 20 банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, у відповідності до ст.ст. 530, 916 Цивільного кодексу України та п. 2.3 Договору, а також зважаючи на те, що сторонами погоджено обраховувати строк оплати у банківських днях, то Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" повинне було оплатити надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттек" послуги за актом б/н від 30.11.2021 до 29.12.2021 включно, за актом №7042 від 30.12.2021 - до 31.01.2022 включно, за актом №385 від 29.01.2022 - до 25.02.2022 включно, за актом №632 від 04.02.2022 - до 04.03.2022 включно.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем в рахунок оплати наданих позивачем послуг було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Весттек" згідно платіжних доручень №20429 від 23.12.2021 кошти у розмірі 2 581,00 грн., №239 від 21.01.2022 - кошти у розмірі 64 747,40 грн., №540 від 09.02.2022 - кошти у розмірі 134 600,65 грн., №168 від 15.03.2022 - кошти у розмірі 54 348,98 грн., №308 від 30.03.2022 - кошти у розмірі 54 348,98 грн., №491 від 19.04.2022 - кошти у розмірі 54 348,98 грн., №830 від 10.05.2022 - кошти у розмірі 63 407,15 грн., №59 від 26.05.2022 - кошти у розмірі 63 405,00 грн., №3398 від 28.06.2022 - кошти у розмірі 84 550,00 грн., №4021 від 02.08.2022 - кошти у розмірі 84 550,00 грн., №7148 від 07.10.2022 - кошти у розмірі 84 530,72 грн., що разом складає 745 418,86 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань за Договором із своєчасної оплати наданих позивачем послуг перевезення.

Щодо посилань відповідача, що ним було притримано остаточні розрахунки з позивачем з огляду на нездійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттек" реєстрації податкових накладних за спірними господарськими операціями та оплачено послуги в повному обсязі лише після їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, то суд вважає необґрунтованими такі доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп", оскільки, по-перше, і наявних у матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що відповідач систематично приблизно рівними частинами погашав борг перед позивачем ще до реєстрації всіх податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних за спірними господарськими операцуіями.

По-друге, як зазначає сам відповідач у своїх запереченнях, реєстрація спірних податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних була зупинена органом податкової служби.

Обов`язок позивача з реєстрації податкової накладної вважається виконаним у момент надіслання складеної накладної до реєстру податкових накладних, адже усі наступні дії вчиняються податковим органом і знаходяться поза впливом позивача (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.08.2020 у справі №916/3089/19).

Таким чином, позивачем було виконано свій обов`язок з реєстрації податкових накладних та в подальшому вжито заходів для розблокування таких накладних податковим органом.

По-третє, судом враховано, що лише за одною податковою накладною було зупинено її реєстрацію аж до червня 2022 року, натомість інші були зареєстровані в Реєстрі ще у січні-лютому 2022 року, в той час як із матеріалів справи вбачається, що відповідач прострочив оплату навіть по тих актах, за якими податкові накладні були зареєстровані ще у січні-лютому 2022 року.

По-третє, у відповідності до п. 2.6 Договору обов`язок щодо оплати наданих перевізником послуг виникає у замовника після фактичного здійснення господарської операції - виконання перевезення, що оформлюється підписанням сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг). Тобто, умови Договору, які врегульовують обов`язок відповідача здійснити оплату послуг, жодним чином не пов`язують початок перебігу строку на оплату послуг із реєстрацією податкових накладних.

Частиною першою статті 212 Цивільного кодексу України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Отже, укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Однак, як слідує з аналізу положень статті 212 Цивільного кодексу України, відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Подія реєстрації податкової накладної в ЄРПН не може розцінюватися як така, що неминуче має настати, оскільки вона полягає у діях третьої особи, а саме податкового органу та має характер такої обставини, що може і не настати.

Відтак, посилання відповідача на те, що згідно з витягом, зробленим із Єдиного реєстру електронних накладних, реєстрація електронних накладних не відбулася у встановлені чинним законодавством порядку та строки, що унеможливлює здійснення оплати за надані послуги, не приймається, оскільки позивач за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЕРПН несе окрему відповідальність, однак це не звільняє Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" від здійснення оплат за фактично отримані відповідачем послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №916/3089/19.

Отже, відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку з оплати наданих послуг перевезення не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 23 128,12 грн., нараховану за період з 19.01.2022 по 24.08.2022 на суми боргу за актами від 30.12.2021, від 29.01.2022 та від 04.02.2022.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Так, згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно з ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що у випадку прострочення оплати послуг, що фактично надані перевізником, замовник сплачує господарські штрафні санкції у вигляді пені у розмірі облікової ставки НБУ, що нараховується на суму боргу, за весь період прострочення оплати.

Пункт 5.1 Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Відтак, умову, передбачену у 5.1 укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19.

При цьому, у постанові від 20.08.2021 у справі №910/13575/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, зазначила, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців.

Окрім того, день фактичного виконання зобов`язання не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, оскільки пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №927/1091/17 та від 08.05.2019 у справі №910/9078/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем 1) невірно визначено дати, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати послуг; 2) нараховує пеню на суми боргу без врахування часткової оплати відповідачем послуг у відповідні дати.

За таких обставин, суд, здійснивши власний розрахунок пені щодо кожного простроченого платежу та в межах встановленого судом періоду правомірного нарахування пені, прийшов до висновку про правомірність нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" пені у розмірі 20 934,96 грн.

В іншій частині заявлена до стягнення пеня у розмірі 2 193,16 грн. (23 128,12 грн. - 20 934,96 грн.) обрахована невірно.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттек" заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 48 474,58 грн., нараховані за період з 19.01.2022 по 24.08.2022 на суми боргу за актами від 30.12.2021, від 29.01.2022 та від 04.02.2022.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем 1) невірно визначено дати, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати товару; 2) нараховує інфляційні втрати на суми боргу без врахування часткової оплати відповідачем послуг у відповідні дати; 3) не враховано правових висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, щодо методики розрахунку інфляційних втрат.

Так, з системного аналізу ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та методики нарахування інфляційних втрат, вбачається, що останні підлягають нарахуванню, в разі якщо прострочення заборгованості тривало більше половини місяця.

В свою чергу, об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/6635/21 та від 26.01.2022 у справі №910/18557/20.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі програми розрахунку інфляційних.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат з врахуванням визначеного позивачем періоду їх нарахування та методики їх розрахунку, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" інфляційних втрат у розмірі 42 646,30 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 5 828,28 грн. (48 474,58 грн. - 42 646,30 грн.) не підлягає задоволенню, оскільки обраховані невірно.

Щодо викладеної відповідачем у поясненнях від 07.11.2022 заяви про зменшення розміру неустойки суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19).

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

24.02.2022 Російською Федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 та в подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і станом на дату ухвалення даного рішення досі триває.

Так, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти не потребують доказування тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3946/16 та від 26.10.2021 у справі №922/3990/19).

Як суду, так і мешканцям України та м. Києва зокрема, відомо, що у 2022 році внаслідок повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України сільськогосподарські товаровиробники зазнали втрат через зменшення виробництва, блокаду портів та подорожчання виробничих чинників.

За результатами звіту продовольчої та сільськогосподарської організації ООН (ФАО) "Вплив війни на сільське господарство та засоби до існування сільського населення в Україні: Результати загальнонаціонального опитування сільських домогосподарств", кожен четвертий з 5 200 опитуваних респондентів скоротив або зупинив сільськогосподарське виробництво через війну. Гіршою є ситуація у регіонах України, де понад 40 відсотків домогосподарств припинили виробництво сільськогосподарської продукції.

У вересні Міністерством аграрної політики та продовольства спільно з KSE Institute оприлюднило оновлені збитки від війни в сільському господарстві. Вони показували, що втрачено майже чверть галузі - прямі збитки сягають $6,6 млрд, а непрямі - $34,5 млрд.

Наведені обставини є загальновідомими, оскільки вони відомі широкому загалу, зокрема, суду та особам, які беруть участь у справі, а також наведені обставини підтверджуються публікаціями в засобах масової інформації та в мережі Інтернет, зокрема:

- на офіційному веб-сайті Міністерства аграрної політики та продовольства за посиланням https://minagro.gov.ua/news/vpliv-vijni-na-silske-gospodarstvo-oon-predstavilo-ocinku-nagalnih-potreb-agrosektoru-ta-silskogo-naselennya (новина від 16.12.2022, публікація "Вплив війни на сільське господарство: ООН представила оцінку нагальних потреб агросектору та сільського населення");

- на аналітичному веб-порталі "Слово і Діло" за посиланням https://www.slovoidilo.ua/2022/06/15/novyna/ekonomika/yaki-zbytky-vijna-zavdala-silskomu-hospodarstvu-ukrayini-doslidzhennya (новина від 15.06.2022, публікація "Які збитки війна завдала сільському господарству в Україні - дослідження");

- на офіційному веб-сайті Національної академії наук України за посиланням https://www.nas.gov.ua/UA/Messages/Pages/View.aspx?MessageID=9288 (новина від 21.07.2022, публікація "Сільське господарство України в умовах воєнного стану: уроки для суспільства і політиків") тощо.

Водночас, як вбачається із наявних в матеріалах справи документів, строк виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" більшої частини свого простроченого грошового зобов`язання (понад 80%) настав вже після початку повномасштабної військової агресії, натомість в іншій частині відповідачем було допущено незначне прострочення (8 календарних днів) та воно було погашене більш як за два тижні до початку повномасштабної війни.

Незважаючи на активні бойові дії в м. Києві та Київській області у лютому-березні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" хоч і частинами, проте продовжувало погашати борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттек" щомісячно/двічі на місяць перераховуючи кошти позивачу до повного погашення боргу.

Суд не виключає, що позивач також може нести негативні наслідки через військову агресію Російської Федерації, однак в матеріалах справи не міститься доказів, а суду не відомі загальновідомі обставини, які б свідчили про аналогічний чи більший негативний вплив військової агресії на діяльність позивача, ніж на діяльність відповідача.

При цьому, інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" компенсуються за рахунок інфляційних втрат, в той час як матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором.

З огляду на наведене, з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення неустойки (пені), яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек", до 50%.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у їх заявах по суті спору не спростовують висновків суду.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" підлягають частковому задоволенню із стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" пені у розмірі 10 467,48 грн. та інфляційних витрат у розмірі 42 646,30 грн.

В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог, які визнані судом правомірними (пені у розмірі 20 934,96 грн. та інфляційних витрат у розмірі 42 646,30 грн.), з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Позивачем також заявлено до стягнення у якості судових витрат витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" в межах справи №910/9807/22 здійснювалось адвокатом Адвокатського об`єднання "Віфікс" Тришаком Олегом Григоровичем на підставі Договору №01/06 про надання правничої допомоги від 01.06.2022 та ордеру серії ВО №1041034 від 22.09.2022.

За інформацією з офіційного веб-сайту Національної асоціації адвокатів України Тришак Олег Григорович здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000143 від 07.12.2016)

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було долучено до матеріалів справи Договір №01/06 про надання правничої допомоги від 01.06.2022, Додаткову угоду №5 від 15.09.2022 та опис виконаних робіт адвокатом.

У пунктах 1.1 та 1.2 Додаткової угоди №5 від 15.09.2022 до Договору №01/06 про надання правничої допомоги від 01.06.2022 Адвокатське об`єднання "Віфікс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Весттек" погодили, що розмір гонорару АО за надання правової допомоги з приводу стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" боргу буде становити фіксовану суму у розмірі 15 000,00 грн.

У описі виконаних робіт адвокатом, складеному адвокатом Тришаком О.Г., зазначено, що останнім було витрачено загалом 10 годин для надання правової допомоги в межах справи про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" боргу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У своєму відзиві на позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" вказувало, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи.

Суд погоджується, з такими доводами відповідача та приходить до висновку про неспівмірність заявлених позивачем витрат на послуги адвоката із складністю справи обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з огляду на наступне.

По-перше, ціна спору у даній справі (в тому числі, після зміни предмету спору) не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування, свідчать про на незначну складність даної справи.

По-друге, відповідачем ще до подання відзиву на позов було повністю погашено суму основного боргу, в той час як ще до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" до суду із даним позовом вбачалось систематичне погашення Товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" частинами свого боргу перед позивачем.

По-третє, як вбачається з опису виконаних робіт адвокатом, складеного адвокатом Тришаком О.Г., що останнім було витрачено загалом 9 годин для складення та подання до суду позовної заяви: 1) вивчення та аналіз умов договору та інших первинних документів в межах господарських операцій з приводу надання послуг з перевезення вантажів Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" (3 години); 2) формування обґрунтувань, виклад обставин справи та написання самого змісту позовної заяви (5 годин); 3) формування позовної заяви з додатками та направлення в суд (1 година).

Тобто, адвокатом Тришаком О.Г., який здійснював діяльність у сфері надання професійної правничої допомоги понад 5 років, на складення позовної заяви в первісній редакції, яка викладена на 5 аркушах, 1 з яких займає вступна та прохальна частина позовної заяви, було витрачено 5 годин, в той час як здійснення розрахунку пені є елементарним (один період та одна сума).

При цьому, зміна предмету позову це право позивача, яке останній реалізував на власний розсуд, реалізація якого не обумовлена протиправною поведінкою відповідача (діями чи бездіяльністю), не є наслідком наявного спору з відповідачем. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" не було позбавлене можливості відразу подати позов в редакції заяви про зміну предмету позову (оскільки фактично позивачем було заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат та пені за сумами боргу по трьом актам, а не лише пені за одним актом від 04.02.2022 як це було заявлено в позовній заяві в первісній редакції). Натомість сплата відповідачем після відкриття провадження у справі №910/9807/22 суми основного боргу фактично не потребувала вчинення позивачем будь-яких юридичних дій для захисту своїх порушених прав (за умови не реалізації позивачем свого права на зміну предмету позову провадження в цій частині підлягало б закриттю).

Окрім того, докази, які стосуються спору в межах даної справи, - договір №АКГ424171/20211126 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 26.11.2021, додатки до нього, акти приймання-передачі послуг та платіжні доручення, викладені на 22 аркушах, відтак адвокатом Тришаком О.Г. було витрачено більш ніж 8 хв. для вивчення та аналізу одного аркушу доказу (більша частина яких є акти та платіжні доручення), що суд не вважає співмірною витратою часу для надання даного виду правової допомоги.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (викладене у змісті відзиву та в запереченнях на відповідь на відзив) та зважаючи на доведеність неспівмірності таких витрат, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд, керуючись ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, який підлягає покладенню на Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" на 50%.

Керуючись статтями 13, 74, 79, 86, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 106-Б; ідентифікаційний код 41846549) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттек" (79026, Львівська обл., м. Львів, вул. академіка Лазаренка Є., буд. 1, каб. 416; ідентифікаційний код 39743065) пеню у розмірі 10 467 (десять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 42 646 (сорок дві тисячі шістдесят шість) грн. 30 коп., судовий збір у розмірі 2 203 (дві тисячі двісті три) грн.. 06 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 01.02.2023.

Суддя Р.В. Бойко