РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2023Справа № 910/17717/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна"

до Державної податкової служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України

про стягнення 6 293 326,45 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Фрейдун О.М., довіреність б/н від 14.12.2022;

від відповідача: Грищенко О.В., в порядку самопредставництва;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України про стягнення 6 293 326,45 грн. збитків.

Позовні вимоги ТОВ "Ґудвеллі Україна" мотивовані втратою позивачем внаслідок протиправної бездіяльності ДПС України, яка підтверджена рішенням суду щодо невключення його до Реєстру отримувачів бюджетної дотації можливості отримати бюджетну дотацію за жовтень 2017 року, розмір якої з урахуванням коефіцієнту пропорційності для інших товаровиробників за жовтень 2017 року, який дорівнює 1, складає 6 293 326,45 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2022 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 910/17717/20 скасовано повністю, справу № 910/17717/20 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

07.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/17717/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 прийнято справу № 910/17717/20 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 11.07.2022.

07.07.2022 представником відповідача подано письмові пояснення.

08.07.2022 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 11.07.2022 представник відповідача з`явився, інші учасники справи не з`явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 01.08.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 підготовче судове засідання призначено на 09.09.2022.

26.07.2022 представником позивача подано клопотання про витребування доказів.

27.07.2022, 28.07.2022 та 05.09.2022 представником позивача подано заяви про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

У судове засідання 09.09.2022 представники сторін з`явились, представник третьої особи не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 відкласти підготовче засідання на 10.10.2022 та витребувано у Державної податкової служби України та Державної казначейської служби України інформацію щодо сум бюджетної дотації, які підлягають перерахуванню отримувачам бюджетної дотації за жовтень 2017 року (в електронному та паперовому вигляді) саме у вигляді, як це передбачено Додатком до Порядку надання Державною фіскальною службою та Державною казначейською службою інформації стосовно бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню отримувачам бюджетної дотації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 179 та було сформовано для Державної казначейської служби України.

29.09.2022 представником третьої особи подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2022.

04.10.2022 представником позивача подано заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05.10.2022 представником третьої особи подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2022.

11.10.2022 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 підготовче засідання призначено на 31.10.2022.

18.10.2022 представником позивача подано заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 31.10.2022 представники сторін з`явились, представник третьої особи не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 21.11.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 21.11.2022 представники позивача та третьої особи не з`явились, представник відповідача з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 05.12.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

22.11.2022 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

29.11.2022 представником позивача подано заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

21.11.2022 представником відповідача подано письмові пояснення.

У судове засідання 05.12.2022 представники позивача та третьої особи не з`явились, представник відповідача з`явився.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

08.12.2022 представником позивача подано заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19.12.2022 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

20.12.2022 представником позивача подано заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 26.12.2022 представники сторін з`явились, представник третьої особи не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи до 30.01.2023, яку занесено до протоколу судового засідання.

11.01.2023 представником позивача подано клопотання про визначення коефіцієнту пропорційності, заява по поновлення процесуального строку та подання до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, письмові пояснення із урахуванням постанови Верховного Суду від 26.05.2022 та позицій учасників справи, заяву про зменшення розміру позовних вимог та заяву про повернення судового збору в частині у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

У судове засідання 30.01.2023 представники сторін з`явились, представник третьої особи не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що означена заява не підлягає прийняттю до розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, згідно приписів ч. 3 ст. 46 ГПК України право на подання заяви про зменшення розміру позовних вимог може бути реалізовано виключно у строк, до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, стаття 118 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зазначеними нормами встановлено присічний строк для вирішення питання про подання заяви про зменшення розміру позовних вимог при розгляді справи у порядку загального позовного провадження - до закінчення підготовчого засідання. Цей строк не може бути поновлений судом навіть за наявності поважних причин, що зумовлено, зокрема, необхідністю дотримання принципів стадійності господарського процесу та правової визначеності, а також з метою недопущення зловживання процесуальними правами тією чи іншою стороною.

Водночас, за результатами судового засідання 05.12.2022 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та про призначення справи до судового розгляду по суті на 26.12.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

З огляду на викладене, заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не приймається судом до розгляду.

При цьому, судом враховано, що підготовче засідання неодноразово відкладалось, що свідчить про можливість реалізації позивачем права визначеного ч. 3 ст. 46 ГПК України, у відповідності до процесуального закону, до закінчення підготовчого засідання.

Суд зазначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Також, суд не приймає до уваги подані представником позивача 11.01.2023 письмові пояснення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Частинами 1, 3 ст. 201 ГПК України унормовано, що у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. З оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

26.12.2022 судом розпочато розгляд справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 ГПК України).

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 161 ГПК України).

Частиною 2 ст. 161 ГПК України визначено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При цьому, позивачем не ставилось питання про надання дозволу для надання нових пояснень по суті спору, а судом у порядку ч. 5 ст. 161 ГПК України такого дозволу не надавалось.

Водночас, пунктами 2 та 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.

Отже, оскільки письмові пояснення подано представником позивач під час розгляду справи по суті, та такі письмові пояснення, за своєю суттю зводяться до заяв по сутті спору, суд не приймає до розгляду подані представником позивача письмові пояснення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 31.01.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Даноша» згідно із протоколом загальних зборів учасників товариства № 129 від 15.03.2018, змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна», та з 19.05.2013 взяте на облік Львівським управлінням офісу великих платників податків ДФС.

24 березня 2017 року ТОВ «Даноша» включено до Реєстру отримувачів бюджетної дотації, з датою набуття статусу отримувача бюджетної дотації - 01.02.2017, відповідно до заяви від 21.03.2017.

За період з 01.02.2017 до 01.09.2017 ТОВ «Даноша» отримало 65 997 226,18 грн. бюджетної дотації.

17 листопада 2017 року ТОВ «Даноша» подало податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2017 року, відповідно до якої задекларувало 7 478 230,00 грн. податку на додану вартість, питома вага сільськогосподарської продукції за операціями, визначеними частиною третьою статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" складає 79,76 %.

28 листопада 2017 року ТОВ «Даноша» за платіжним дорученням № 25164 від 28.11.2017 перерахувало на казначейський рахунок платника ПДВ кошти в сумі 9 000 000,00 грн.

30 листопада 2017 року ТОВ «Даноша» подало уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за вересень 2017 року, згідно з яким донарахувало податок на додану вартість в сумі 132 500,00 грн. та штраф в сумі 3 % - 3 975,00 грн.

29 листопада 2017 року до подання уточнюючого розрахунку було сплачено штраф у сумі 3 975,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 25427.

За даними системи електронного адміністрування податку на додану вартість залишок коштів на ПДВ-рахунку ТзОВ "Даноша" станом на 01.12.2017 складав 9 370 083,08 грн.

Однак, ТОВ «Даноша» не було включено до Реєстру отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року, оскільки, як зазначило ДФС України, станом на 01.12.2017 ТОВ «Даноша» мало податковий борг з податку на додану вартість у сумі 132 500,00 грн., за рахунок несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання з ПДВ згідно з уточнюючим розрахунком від 30.11.2017.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ДФС України щодо невключення ТОВ «Даноша» до Реєстру отримувачів бюджетної дотації, звернувся з позовом до адміністративного суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 позов ТОВ «Ґудвеллі Україна» задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність ДФС України щодо невключення ТОВ «Даноша» в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року та зобов`язано ДФС України включити ТОВ «Ґудвеллі Україна» в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 мотивовано тим, що ТОВ «Даноша» згідно з вимогами податкового законодавства України вважалося таким, що не мало податкового боргу станом на 01.12.2017, а ДФС України мала змогу перевірити цю інформацію та направити до Державної казначейської служби України та Мінагрополітики Реєстр, в якому зазначити відповідну інформацію щодо позивача, однак зазначених дій не вчинила. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не включення ТОВ «Даноша» в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року є протиправною, чим порушено гарантоване статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" право позивача на отримання суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

Відповідно до листа відповідача від 01.10.2020 № 10848/5/99-00-04-01-0105 адресованого ДКС України, Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а також Міністерству аграрної політики та продовольства України, ДПС України на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 направило на паперовому носії зазначеним адресатам Реєстр отримувачів бюджетної дотації (додаток до листа) по підприємствам за рішенням суду.

Згідно додатку до листа від 01.10.2020 № 10848/5/99-00-04-01-0105 для додаткового включення ТОВ «Ґудвеллі Україна» до Реєстру отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року було зазначено позивача із сумою бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню отримувачу з урахуванням уточнень минулих податкових звітних періодів, у розмірі 3 116 237,70 грн. При цьому, як встановили суди попередніх інстанцій зі змісту додатку та пояснень відповідача, при визначенні цієї суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року відповідачем був взятий для розрахунку коефіцієнт пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52.

Водночас позивачем у розрахунку упущеної вигоди взято коефіцієнт пропорційності для інших товаровиробників за жовтень 2017 року, який дорівнює 1.

Звертаючись з позовом до суду, товариство вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності податкового органу, яка підтверджена рішенням суду, щодо невключення його до Реєстру бюджетної дотації, воно понесло збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки втратило можливість отримати дотацію за відповідний місяць року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2022 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 910/17717/20 скасовано повністю, справу № 910/17717/20 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Верховний Суд, скасовуючи судові акти попередніх судових інстанцій та скеровуючи справу на новий розгляд, у своїй постанові зазначив: «Встановлені судом у справі № 809/891/18 обставини протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 є преюдиціальними в силу частини четвертої статті 75 ГПК України при вирішенні цього спору.

Бездіяльність відповідача щодо його обов`язку з включення ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач втратив надану йому Законом України "Про державну підтримку сільського господарства України" можливість на отримання суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

Тобто позивач фактично як результат такої бездіяльності відповідача поніс майнові втрати (майнові вигоди), що могли бути реально отримані ним за звичайних обставин, якби його право не було порушено, що охоплюється визначенням упущеної вигоди, адже як свідчать встановлені обставини справи у 2017 році всі виділені Мінагрополітики кошти на бюджетну дотацію з бюджетної програми 2801580 "Фінансова підтримка сільгосптоваровиробників" податковим органом були розподілені та Казначейством у автоматичному порядку перераховані відповідним підприємствам товаровиробникам. Після виплати бюджетної дотації за жовтень 2017 року, Міністерство аграрної політики та продовольства України листом від 26.03.2018 № 37-21-7/9824 (вх. ДФС № 22121/5 від 24.05.2018) повідомило ДФС, про відсутність підстав для здійснення заходів щодо відкриття планових асигнувань за наведеною бюджетною програмою за результатами діяльності сільськогосподарських товаровиробників, зважаючи що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" не передбачено видатків Мінагрополітики на виплату бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції.

Такі збитки перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною протиправною бездіяльністю відповідача, оскільки їх виникнення зумовлено невиконанням останнім обов`язку в силу положень Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні", Порядку № 83 від 08.02.2017 щодо включення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

Отже підтверджена рішенням суду протиправна бездіяльність податкового органу щодо невключення сільськогосподарського товаровиробника, якому відповідно до статті 161 Законом України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" надано право на отримання бюджетної дотації, до Реєстру отримувачів бюджетної дотації може бути підставою для стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за відповідний період року.

З урахуванням встановленого факту протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року у позивача наявне право на стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за відповідний період року.

Однак, зазначене залишено поза увагою судів попередніх інстанцій, яким не враховано наявність в діях відповідача складу цивільного (господарського) правопорушення, необхідного для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

За наведеного, висновок судів попередніх щодо відсутності у позивача права на стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за жовтень 2017 року, є помилковим, таким, що не відповідає встановленим обставинам справи та не узгоджується з наведеними вище нормами чинного законодавства й висновками суду касаційної інстанції.

У поданому до суду позові ТзОВ "Ґудвеллі Україна" визначило розмір заподіяних йому протиправною бездіяльністю відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди з урахуванням коефіцієнту пропорційності для інших товаровиробників за жовтень 2017 року, який дорівнює 1.

Натомість відповідачем у Реєстрі отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року, який на виконання рішення суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 було направлено на адресу ДКС України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та Міністерства аграрної політики та продовольства України, при визначенні цієї суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року був взятий для розрахунку коефіцієнт пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52.

Водночас, як встановили суди попередніх інстанцій, в матеріалах справи відсутні докази того, що коефіцієнт пропорційності для інших товаровиробників у спірний період 2017 року дорівнював 1, або був більше 1.

Однак попри зазначене, суди попередніх інстанцій в силу наявних у них повноважень, визначених статтями 86, 269 ГПК України, не зважаючи на взаємопротилежні між собою твердження сторін щодо показника коефіцієнту пропорційності у спірний період, заперечення скаржника щодо зазначення відповідачем у Реєстрі отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52, не перевірили та не з`ясували дійсний розмір коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД виходячи з якого підлягає визначенню розмір бюджетної дотації, яку мав отримати позивач.

Окрім того, в контексті доводів скаржника в цій частині щодо невідповідності коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД розміру 0,52 суд звертає увагу на приписи статті 74 ГПК України за змістом якої обов`язок доказування, зокрема подання доказів, покладено на сторони та інших учасників справи. Однак наведене не позбавляє суд права витребувати у сторони докази у передбаченому статтею випадку.

Тобто суд не позбавлений права з урахуванням встановлених обставин справи у разі виникнення у нього сумнівів щодо розміру коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД за жовтень 2017 року витребувати у ДПС України докази щодо даних на підставі яких визначено останній.

Проте ухвалюючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій не врахували зазначених вище норм та не з`ясували у світлі наведених обставин можливості застосування приписів частини четвертої статті 74 ГПК України.

У справі, яка переглядається, враховуючи участь скаржника у спірних правовідносинах в якості позивача, саме на нього покладено тягар доведення стверджуваної ним в позові обставини, в цьому разі розміру коефіцієнту пропорційності з урахуванням якого ним здійснено розрахунок заявлених до стягнення збитків, а відповідач вправі заперечити та навести свої аргументи щодо розміру коефіцієнту. Водночас покладення доведення наведеної обставини на відповідача презюмує розмір коефіцієнту визначеного позивачем у позові.».

В силу ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини другої статті 20 ГК України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною другою статті 224, частиною першою статті 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною першою статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Отже підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Позивач звертаючись з позовом до суду, пов`язує заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди з протиправною бездіяльністю ДПС України, яка підтверджена рішенням суду щодо невключення його до Реєстру бюджетної дотації, в результаті чого ТОВ «Ґудвеллі Україна» втратило можливість отримати бюджетну дотацію за жовтень 2017 року.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків віднесено завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої статті 144 ГК України майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

Грошовим виразом майнової шкоди є збитки.

За змістом пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України, частини другої статті 224 ГК України, частини першої статті 225 ГК України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Відповідно до пункту 161.1 статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник, основною діяльністю якого є постачання сільськогосподарських товарів, вироблених ним на власних або орендованих основних засобах, причому питома вага вартості сільськогосподарських товарів становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених ним протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (далі - сільськогосподарський товаровиробник), який здійснює види діяльності, визначені пунктом 161.3 цієї статті, має право на бюджетну дотацію для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції (далі - бюджетна дотація) після його внесення контролюючим органом до Реєстру отримувачів бюджетної дотації.

За пунктом 161.2 статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник для внесення до Реєстру отримувачів бюджетної дотації подає до контролюючого органу за місцем свого обліку як платника податку на додану вартість заяву за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику. Заява про внесення до Реєстру отримувачів бюджетної дотації подається безпосередньо керівником або представником сільськогосподарського товаровиробника з обов`язковим документальним підтвердженням особи та її повноважень. У заяві зазначаються підстави для внесення сільськогосподарського товаровиробника до Реєстру отримувачів бюджетної дотації, передбачені пунктом 161.1 цієї статті, та перелік видів діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника, здійснення яких дає право на отримання бюджетної дотації.

Пунктами 161.4, 161.6 статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок ведення та форма Реєстру отримувачів бюджетної дотації, а також порядок надання відповідної інформації центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бюджетною програмою центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику, на підставі даних Реєстру отримувачів бюджетної дотації та інформації центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в автоматичному режимі здійснюють розподіл такої дотації між отримувачами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2017 року № 83 затверджено Порядок розподілу бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції у 2017 році (далі - Порядок № 83 від 08.02.2017).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 83 від 08.02.2017 бюджетна дотація виплачується товаровиробникам щомісяця з урахуванням вартості реалізованої продукції та вимог пункту 4 цього Порядку пропорційно частці сплаченої до бюджету суми податку на додану вартість за визначеними видами діяльності в загальній сумі сплати податку на додану вартість за умови, що такі товаровиробники не мають податкового боргу з податку на додану вартість на наступний день після граничного строку сплати такого податку за звітний період, за який надається бюджетна дотація.

За пунктом 13 Порядку № 83 від 08.02.2017 ДФС надсилає до Казначейства та Мінагрополітики Реєстр, в якому зазначається інформація про отримувача бюджетної дотації, його податковий номер або номер та серія паспорта (для фізичних осіб - підприємців, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), індивідуальний податковий номер платника податку, сума бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню отримувачу, реквізити рахунка такого отримувача, з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" і "Про електронний цифровий підпис".

Системний аналіз наведених положень Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні", Порядку № 83 від 08.02.2017 свідчить, що у податкового органу, який наразі є відповідачем у справі, наявний обов`язок з ведення та формування Реєстру отримувачів бюджетної дотації на підставі інформації щодо сплати товаровиробником до бюджету суми податку на додану вартість за визначеним видом діяльності і саме від його дій залежить включення до Реєстру потенційних одержувачів дотації.

За приписами частини першої статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (стаття 174 ГК України).

Збитки, завдані підприємцю внаслідок порушення громадянами чи юридичними особами, органами державної влади чи органами місцевого самоврядування його майнових прав, відшкодовуються підприємцю відповідно до цього Кодексу та інших законів (частина четверта статті 47 ГК України).

За частиною третьою статті 147 ГК України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Згідно із пунктом 21.3. статті 21 Податкового кодексу України (далі - ПК України) шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

У справі, яка розглядається, встановлено, що 24.03.2017 позивач був включений до Реєстру отримувачів бюджетної дотації.

17.11.2017 позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2017 року, відповідно до якої задекларував 7 478 230,00 грн. податку на додану вартість, питома вага сільськогосподарської продукції за операціями, визначеними частиною третьою статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" складає 79,76 %.

30.11.2017 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за вересень 2017 року, згідно з яким донарахував податок на додану вартість в сумі 132 500,00 грн. та штраф в сумі 3 % - 3 975,00 грн.

За даними системи електронного адміністрування податку на додану вартість залишок коштів на ПДВ-рахунку позивача станом на 01.12.2017 складав 9 370 083,08 грн.

Однак, позивач не був включений до Реєстру отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року, оскільки, як зазначив ДФС України, він станом на 01.12.2017 мав податковий борг з податку на додану вартість у сумі 132 500,00 грн., за рахунок несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання з ПДВ згідно з уточнюючим розрахунком від 30.11.2017.

06.08.2018 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 809/891/18, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019, яким визнав протиправною бездіяльність ДФС України щодо невключення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року та зобов`язав ДФС України включити ТОВ «Ґудвеллі Україна» в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

Рішенням суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року чим порушено гарантоване статтею 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" його право на отримання бюджетної дотації за наведений місяць року.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень станом на 26.05.2022 наведене рішення суду від 06.08.2018 та постанова суду апеляційної інстанції від 20.02.2019 у справі № 809/891/18 в касаційному порядку не переглянуті.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Таки чином, як зазначено Верховним Судом у постанові від 26.05.2022 у даній справі, встановлені судом у справі № 809/891/18 обставини протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 є преюдиціальними в силу частини четвертої статті 75 ГПК України при вирішенні цього спору.

Отже, як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у даній справі, бездіяльність відповідача щодо його обов`язку з включення ТОВ «Ґудвеллі Україна» в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач втратив надану йому Законом України "Про державну підтримку сільського господарства України" можливість на отримання суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у даній справі зазначив, що позивач фактично як результат такої бездіяльності відповідача поніс майнові втрати (майнові вигоди), що могли бути реально отримані ним за звичайних обставин, якби його право не було порушено, що охоплюється визначенням упущеної вигоди, адже як свідчать встановлені обставини справи у 2017 році всі виділені Мінагрополітики кошти на бюджетну дотацію з бюджетної програми 2801580 "Фінансова підтримка сільгосптоваровиробників" податковим органом були розподілені та Казначейством у автоматичному порядку перераховані відповідним підприємствам товаровиробникам. Після виплати бюджетної дотації за жовтень 2017 року, Міністерство аграрної політики та продовольства України листом від 26.03.2018 № 37-21-7/9824 (вх. ДФС № 22121/5 від 24.05.2018) повідомило ДФС, про відсутність підстав для здійснення заходів щодо відкриття планових асигнувань за наведеною бюджетною програмою за результатами діяльності сільськогосподарських товаровиробників, зважаючи що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" не передбачено видатків Мінагрополітики на виплату бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції.

Такі збитки перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною протиправною бездіяльністю відповідача, оскільки їх виникнення зумовлено невиконанням останнім обов`язку в силу положень Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні", Порядку № 83 від 08.02.2017 щодо включення позивача в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року.

Отже, як встановив Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у даній справі, підтверджена рішенням суду протиправна бездіяльність податкового органу щодо невключення сільськогосподарського товаровиробника, якому відповідно до статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні" надано право на отримання бюджетної дотації, до Реєстру отримувачів бюджетної дотації може бути підставою для стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за відповідний період року.

Таким чином, з урахуванням встановленого факту протиправної бездіяльності відповідача щодо невключення ТзОВ "Ґудвеллі Україна" в Реєстр отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року у позивача наявне право на стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, пов`язаних з втратою ним можливості на отримання бюджетної дотації за відповідний період року, що встановлено Верховним Судом у даній справі

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина перша статті 20 ГК України)

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

У справах про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди такою передумовою захисту, зокрема є доведення наявності збитків та їх розміру.

Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки алгоритму розгляду спорів викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17 та від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (див. висновок щодо обов`язку суду з перевірки розрахунку, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 910/14341/18, від 11.02.2021 у справі № 910/18996/16).

Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок упущеної вигоди), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 926/1904/19, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

Відповідно до пункту 9 Порядку № 83 від 08.02.2017 на підставі повідомлення Казначейства про суму перерахованих коштів ДФС визначає щомісяця протягом трьох робочих днів після граничного строку сплати податку на додану вартість відповідно до Реєстру та поданої податкової звітності з податку на додану вартість суму коштів для кожного отримувача із застосуванням коефіцієнтів пропорційності та таблиці відповідності кодів видів економічної діяльності згідно з КВЕД, визначених у статті 161 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", кодам товарів згідно з УКТЗЕД, наведеної у додатку.

У поданому до суду позові ТОВ «Ґудвеллі Україна» визначило розмір заподіяних йому протиправною бездіяльністю відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди з урахуванням коефіцієнту пропорційності для інших товаровиробників за жовтень 2017 року, який дорівнює 1.

Натомість відповідачем у Реєстрі отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року, який на виконання рішення суду від 06.08.2018 у справі № 809/891/18 було направлено на адресу ДКС України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та Міністерства аграрної політики та продовольства України, при визначенні цієї суми бюджетної дотації за жовтень 2017 року був взятий для розрахунку коефіцієнт пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52.

Верховний Суд, скасовуючи судові акти попередніх судових інстанцій та скеровуючи справу на новий розгляд, у своїй постанові зазначив: «Однак попри зазначене, суди попередніх інстанцій в силу наявних у них повноважень, визначених статтями 86, 269 ГПК України, не зважаючи на взаємопротилежні між собою твердження сторін щодо показника коефіцієнту пропорційності у спірний період, заперечення скаржника щодо зазначення відповідачем у Реєстрі отримувачів бюджетної дотації за жовтень 2017 року коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52, не перевірили та не з`ясували дійсний розмір коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД виходячи з якого підлягає визначенню розмір бюджетної дотації, яку мав отримати позивач.

Окрім того, в контексті доводів скаржника в цій частині щодо невідповідності коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД розміру 0,52 суд звертає увагу на приписи статті 74 ГПК України за змістом якої обов`язок доказування, зокрема подання доказів, покладено на сторони та інших учасників справи. Однак наведене не позбавляє суд права витребувати у сторони докази у передбаченому статтею випадку.

Тобто суд не позбавлений права з урахуванням встановлених обставин справи у разі виникнення в нього сумнівів щодо розміру коефіцієнту пропорційності за напрямками КВЕД за жовтень 2017 року витребувати у ДПС України докази щодо даних на підставі яких визначено останній.

Проте ухвалюючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій не врахували зазначених вище норм та не з`ясували у світлі наведених обставин можливості застосування приписів частини четвертої статті 74 ГПК України.

У справі, яка переглядається, враховуючи участь скаржника у спірних правовідносинах в якості позивача, саме на нього покладено тягар доведення стверджуваної ним в позові обставини, в цьому разі розміру коефіцієнту пропорційності з урахуванням якого ним здійснено розрахунок заявлених до стягнення збитків, а відповідач вправі заперечити та навести свої аргументи щодо розміру коефіцієнту. Водночас покладення доведення наведеної обставини на відповідача презюмує розмір коефіцієнту визначеного позивачем у позові.».

В силу ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки сільгосптоваровиробників (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2017 року № 77) у 2017 році головним розпорядником бюджетних коштів і відповідальним виконавцем бюджетної програми було Мінагрополітики.

Механізм розподілу коштів, передбачених Мінагрополітики у державному бюджеті за програмою 2801580 «Фінансова підтримка сільгосптоваровиробників», які спрямовуються за напрямом «Бюджетна дотація сільськогосподарським товаровиробникам для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції» (далі - бюджетна дотація), у 2017 році визначав Порядок №83 (далі у редакції, що діяла у 2017 році).

Пунктом 2 Порядку № 83 передбачалось, що право на отримання бюджетної дотації мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, основною діяльністю яких є постачання сільськогосподарських товарів (у визначенні пункту 2.15 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України»), вироблених ними на власних або орендованих основних засобах, за умови, що питома вага вартості таких сільськогосподарських товарів становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених ними протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, та які на кінець звітного періоду (місяця), за який проводиться бюджетна дотація, в установленому порядку включені до Реєстру отримувачів бюджетної дотації, сформованого ДПС (далі - товаровиробники).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 83 бюджетна дотація виплачується товаровиробникам щомісяця з урахуванням вартості реалізованої продукції та вимог пункту 4 цього Порядку пропорційно частці сплаченої до бюджету суми податку на додану вартість за визначеними видами діяльності в загальній сумі сплати податку на додану вартість за умови, що такі товаровиробники не мають податкового боргу з податку на додану вартість на наступний день після граничного строку сплати такого податку за звітний період, за який надається бюджетна дотація.

Для проведення розрахунків з товаровиробниками Мінагрополітики відкриває в Казначействі небюджетний рахунок за балансовим рахунком групи рахунків 375 «Інші спеціальні рахунки» в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - небюджетний рахунок) та доводить до відома ДФС інформацію про його реквізити і помісячний розподіл бюджетних асигнувань за напрямом «Бюджетна дотація сільськогосподарським товаровиробникам для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції» (пункт 6 Порядку № 83).

Казначейство забезпечує відкриття планових асигнувань державного бюджету за програмою 2801580 «Фінансова підтримка сільгосптоваровиробників» за напрямом «Бюджетна дотація сільськогосподарським товаровиробникам для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції» у перший робочий день місяця (пункт 7 Порядку № 83).

На другий день після відкриття планових асигнувань Казначейство перераховує з бюджетних рахунків Мінагрополітики суму, на яку відкрито асигнування за бюджетною програмою 2801580 «Фінансова підтримка сільгосптоваровиробників» за напрямом «Бюджетна дотація сільськогосподарським товаровиробникам для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції», на відкритий небюджетний рахунок Мінагрополітики та повідомляє ДФС про суму перерахованих коштів та залишку коштів на небюджетному рахунку попереднього періоду (пункт 8 Порядку № 83).

На підставі повідомлення Казначейства про суму перерахованих коштів ДФС визначає щомісяця протягом трьох робочих днів після граничного строку сплати податку на додану вартість відповідно до Реєстру та поданої податкової звітності з податку на додану вартість суму коштів для кожного отримувача із застосуванням коефіцієнтів пропорційності та таблиці відповідності кодів видів економічної діяльності згідно з КВЕД, визначених у статті 161 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», кодам товарів згідно з УКТЗЕД, наведеної у додатку (пункт 9 Порядку № 83).

ТОВ «Ґудвеллі Україна» займається свинарством та належить до категорії інших товаровиробників (які не займаються птахівництвом).

Відповідно до підпункту 2 пункту 10 Порядку № 83 коефіцієнти пропорційності за напрямами, передбаченими пунктом 4 цього Порядку, розраховуються ДФС з точністю до чотирьох знаків після коми для інших товаровиробників за формулою:

Кі = СБДі / ПДВ,

де Кі - коефіцієнт пропорційності для інших товаровиробників;

СБДі - сума коштів, які спрямовуються на бюджетну дотацію іншим товаровиробникам на відповідний місяць;

ПДВ - частка сплаченої до бюджету суми податку на додану вартість за операціями, визначеними в пункті 16-1.3 статті 16-1 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України» (крім КВЕД 01.47, 10.12 та 10.80), у загальній сумі сплати податку на додану вартість за відповідний місяць.

При цьому, якщо Кі > 1, то застосовується Кі = 1.

Для визначення коефіцієнтів пропорційності суми коштів, які щомісяця спрямовуються на бюджетну дотацію, за напрямами, передбаченими пунктом 4 цього Порядку, для інших товаровиробників визначаються таким чином:

- якщо сума сплаченого податку на додану вартість іншими товаровиробниками за результатами звітного (податкового) періоду більша або дорівнює різниці між сумою виділених на зазначений період асигнувань на бюджетну дотацію (з урахуванням залишку асигнувань попереднього місяця) та сумою коштів, які спрямовуються на бюджетну дотацію для товаровиробників, які займаються птахівництвом, то сума коштів, які спрямовуються на бюджетну дотацію іншим товаровиробникам, дорівнює різниці між сумою виділених асигнувань на бюджетну дотацію та сумою коштів, які спрямовуються на бюджетну дотацію для товаровиробників, які займаються птахівництвом;

- якщо сума сплаченого податку на додану вартість іншими товаровиробниками за результатами звітного (податкового) періоду менша різниці між сумою виділених на зазначений період асигнувань на бюджетну дотацію (з урахуванням залишку асигнувань попереднього місяця) та сумою коштів, які спрямовуються на бюджетну дотацію для товаровиробників, які займаються птахівництвом, то сума коштів, які спрямовуються на бюджетну дотацію іншим товаровиробникам, дорівнює сумі сплаченого податку на додану вартість такими товаровиробниками, а залишок коштів переходить на наступний місяць для виплати бюджетної дотації (підпункт 2 пункту 11 Порядку № 83).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 витребувано у Державної податкової служби України та Державної казначейської служби України інформацію щодо сум бюджетної дотації, які підлягають перерахуванню отримувачам бюджетної дотації за жовтень 2017 року (в електронному та паперовому вигляді) саме у вигляді, як це передбачено Додатком до Порядку надання Державною фіскальною службою та Державною казначейською службою інформації стосовно бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню отримувачам бюджетної дотації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 179 та було сформовано для Державної казначейської служби України.

29.09.2022 представником третьої особи подано документи на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2022, відповідно до яких, сума бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню ТОВ «Ґудвеллі Україна» з урахуванням уточнень минулих податкових звітних періодів складає 3 116 237,67 грн.

Судом враховано, що розрахунок суми для кожного сільськогосподарського товаровиробника проводиться автоматично, виходячи із суми коштів, спрямованих а бюджетну дотацію у звітному місяці; переліку виробників, які відповідали критеріям отримувачів бюджетної дотації за звітний місяць, коефіцієнту пропорційності визначеному для кожного сільськогосподарського товаровиробника з переліку, згідно частки сплаченого ПДВ до бюджету таким виробником, що підлягали дотації в загальній сумі сплаченого ПДВ за місяць.

В свою чергу, позивачем не надано доказів того, що коефіцієнт пропорційності для інших товаровиробників у спірний період 2017 року дорівнював 1, або був більше 1, як стверджує позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, при визначенні суми бюджетної дотації ТОВ «Ґудвеллі Україна» за жовтень 2017 року для розрахунку підлягає застосуванню коефіцієнт пропорційності за напрямками КВЕД у розмірі 0,52, а відтак належна сума дотацій ТОВ «Ґудвеллі Україна», відповідно до автоматичного розрахунку, складає 3 116 237,67 грн., в зв`язку з чим, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Також позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку та подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Таким чином, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору є позовна заява, яка не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та позивачем не заявлялось до стягнення витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, стаття 118 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зазначеними нормами встановлено присічний строк для подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, що прямо вбачається зі положень ч. 1 та ч. 2 ст. 124 ГПК України.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд враховує, що зміст положень частини другої статті 124 ГПК України перебуває в межах дискреційних повноважень суду, водночас, враховуючи положення статті 13 ГПК України, подання позивачем заяви про визначення розміру судових витрат безпосередньо під час розгляду справи по суті, суперечить засадам змагальності сторін, оскільки позбавляє відповідача права надати власні заперечення на визначений позивачем розміру судових витрат, або ж скористатись правом передбаченим ч. 5 ст. 126 ГПК України та заявити клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Відтак, з огляду на те, що під час розгляду справи, позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 та постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 916/376/19.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" (77330, Івано-Франківська обл., Калуський р-н, село Копанки, вул. Лісова, будинок 1; ідентифікаційний код: 32464900) збитки у розмірі 3 116 237 (три мільйони сто шістнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 67 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 09.02.2023

Суддя О.А. Грєхова