ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Справа № 915/1489/20(915/1793/21)

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Сулейманової С.М.

за відсутності представників учасників справи

розглянувши матеріали справи № 915/1489/20(915/1793/21)

за позовом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (; вул. Галини Петрової, 2А, м. Миколаїв, 54029; ел. адреса: )

до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (; вул. Галини Петрової, 2-А, м. Миколаїв, 54029; електронна адреса: )

про стягнення в порядку регресу грошових коштів у сумі 89536,00 грн.

в межах справи № 915/1489/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ()

розпорядник майна: арбітражний керуючий Юринець Арсен Володимирович (ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

встановив:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1489/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП " Миколаївський облавтодор ").

В межах справи про банкрутство Службою автомобільних доріг у Миколаївській області (далі ? Служба) пред?явлено позовну заяву про стягнення з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в порядку регресу грошових коштів у загальній сумі 89536,00 грн. - суми сплаченого відшкодування, з посиланням на те, що Службою відшкодовано зазначену суму потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.05.2016 на трасі Н-11 Дніпропетровськ - Миколаїв 282 км+994 м через неналежне утримання автомобільних доріг.

Служба також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 09.11.2021 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1793/21 та передано для розгляду судді Давченко Т.М., в провадженні якої перебуває справа про банкрутство ДП "Миколаївський облавтодор".

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, зокрема, спори про стягнення заробітної плати.

Аналогічні положення містяться у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 14.12.2021 судом прийнято справу № 915/1793/21 до свого провадження для розгляду в межах справи 915/1489/20 про банкрутство ДП "Миколаївський облавтодор", справі присвоєно номер 915/1489/20(915/1793/21), підготовче засідання у справі призначено на 27.01.2022, встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи. Указану ухвалу сторонам отримано вчасно, що підтверджено наявними у справі повідомленнями про вручення (а.с. 71-73).

27.01.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на 15.03.2022, проте в указану дату засідання не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та проведенням активних бойових дій на території Миколаївської області та міста Миколаєва.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою суду від 31.10.2022 призначено дану справу до розгляду на 14.11.2022.

Ухвалою суду від 14.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2023.

Враховуючи воєнну ситуацію та стан небезпеки у Миколаївській області, з метою забезпечення балансу між нормами ст. 3 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень Закону України "Про правовий режим воєнного стану", приймаючи до уваги обставини даної справи, судом створено учасникам умови належного балансу безпеки та ефективної реалізації їх процесуальних прав, шляхом визнання явки у вказане засідання необов`язковою.

Позивачем отримано ухвалу суду від 14.11.2023, відповідні докази містяться в матераіліх справи.

Поштова кореспонденція із зазначеною вище ухвалою суду, надісланою на адресу відповідача, повернулась до суду з відміткою підприємства зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Положеннями частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід зауважити, що попередні процесуальні документи суду у даній справі також були надіслані на ту ж саму адресу, однак були отримані адресатом.

Також суд зауважує, що ухвали суду про призначення розгляду даної справи було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним та безкоштовним.

Таким чином, судом вчинено належні дії для повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання.

Сторони правом участі у судовому засіданні не скористались, натомість позивачем 14.11.2023 надано суду додаткові пояснення, у яких лише акцентовано викладені у позові доводи.

Відповідач у підготовчі засідання та у судове засідання з розгляду справи по суті не з`являвся, правом щодо надання відзиву не скористався, заперечень по суті заявлених позивачем вимог не надав.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України участь в судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Явка представників сторін у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу, суду не повідомлялося.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Таким чином, беручи до уваги, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

16.01.2023 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг належить передача права на експлуатаційне утримання доріг іншим юридичним особам.

Служба автомобільних доріг у Миколаївській області є власником автомобільних доріг загального користування місцевого значення у Миколаївській області. Вказаний факт не оспорюється та встановлений у рішенні Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.09.2021 у справі № 468/477/18-ц.

Так, на виконання статті 9 Закону України «Про дорожній рух», 18.02.2016 між Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі за текстом - ДП «Миколаївський облавтодор», Відповідач) та Службою автомобільних доріг в Миколаївській області укладено договір №1-Б (надалі за текстом - Договір), предметом якого є експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення у межах Миколаївської області (а.с. 52-61). Відповідно до умов Договору вказаній дорожньо-експлуатаційні організації передано в експлуатаційне утримання, у тому числі, ділянку автомобільної дороги загального користування державного значення Н-11 Дніпропетровськ - Миколаїв (через м. Кривий Ріг), км 179+570 - км 329+535.

Відтак, між сторонами у справі виникли зобов`язання на підставі Договору в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (Підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати роботи за завданням другої сторони (Замовника), Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до умов Договору ДП «Миколаївський облавтодор» зобов`язалося:

- надавати послуги з експлуатаційного утримання відповідно до діючих стандартів, норм і правил (п.1.1);

- у разі виявлення аварійно-небезпечних ділянок на дорогах, повідомити Замовника та вжити заходів щодо обладнання місця чи ділянки дороги технічними засобами організації дорожнього руху, а після отримання завдання від Замовника - приступити до виконання ремонтних робіт. У разі виявлення відсутності засобів організації дорожнього руху, Підрядник зобов`язаний повідомити Замовника та вжити заходів щодо їх відновлення по отриманню завдання від Замовника, (п. 1.5 Договору);

- здійснювати поточний огляд доріг, штучних споруд, технічних засобів організації дорожнього руху та смуги відводу згідно завдань. Виявляє крадіжки, руйнування та пошкодження штучних споруд і засобів організації дорожнього руху,' дефекти із складанням відповідаю матеріалів, визначає орієнтовний обсяг робіт по їх усуненню (роботи по експлуатаційному утриманню автодоріг), забезпечує підтримання їх в належному стані та порядку на протязі строку дії договору. За результатами оглядів і комісійних обстежень Підрядник спільно з Замовником складає акти дефектів. Після чого Замовник видає завдання на виконання робіт (п. 1.10 Договору);

- …. У всіх випадках, у разі виявлення будь-яких відхилень від вимог стандартів, норм і правил, які діють у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху негайно встановлювати необхідні технічні засоби ..організації дорожнього руху, за рішенням Замовника вводити обмеження швидкості (п. 1.11 Договору).

Пункт 1.1 Договору № 1-Б від 18.02.2016 року передбачає, що експлуатаційне утримання повинно здійснюватися у тому числі відповідно до: «Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» (із змінами та доповненнями), «Технічних правил ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування України», СОУ 42.1-5:2013 «Класифікація робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг-загального користування», СОУ 45.2-1:2011 «Ресурсні елементні кошторисні норми на роботи з експлуатаційного утримання. Автомобільні дороги та мости», СОУ 42.1-5:2012 «Правила визначення вартості робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування, мостів та інших споруд».

Також сторонами погоджено наслідки неналежного виконання Договору № 1-Б:

- Підрядник відповідає за організацію та безпеку руху в місцях виконання робіт (п.п. 10.1 Договору);

- Підрядник несе матеріальну відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним та юридичним особам при ДТП, пов`язаних з -незадовільними дорожніми умовами, крім тих, що виникли внаслідок стихійного лиха або обставин непереборної сили (п.п. 10.2 Договору).

Пунктом 11 Розділу ІІ постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» (з наступними змінами та доповненнями) власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух.

За умовами ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» забезпечення безпеки дорожнього руху полягає, зокрема, у здійсненні заходів для своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, а також відновлення безпечних умов для руху; позначенні місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; виявленні аварійно-небезпечних ділянок та місця концентрації дорожньо-транспортних подій та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, з рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.09.2019 року у справі № 468/477/18-ц вбачається, що 16.05.2016 року громадянин ОСОБА_1 на власному автомобілі ФОРД ТРАНЗИТ, рухаючись в Баштанському районі Миколаївської області по трасі Н-11 Дніпропетровськ-Миколаїв 282 км. + 944 м. став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Того ж дня інспектором поліції Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП за порушення п. 2.3 Б Правил дорожнього руху України.

Постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.06.2016 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Суд дійшов висновку, що причиною зазначеної ДТП було неналежне дорожнє покриття на місці цієї пригоди. У результаті цієї ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав пошкодження, вартість яких згідно з висновком експерта дорівнює вартості автомобіля на момент пригоди та складає 88 339,00 грн. Також він поніс витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200,00 грн.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Баштанського районного суду Миколаївської області, у якому просив стягнути солідарно з ДП «Миколаївський облавтодор» та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області 88 339,00 грн на відшкодування завданої шкоди та 1 200,00 грн -витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Рішенням Баштанськогр районного суду Миколаївської області від 09.09.2019 року у справі № 468/477/18-цтюзов задоволено частково. Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 88 339,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 1 200,00 грн на відшкодування витрат на експертне дослідження автомобіля. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.12.2019 року по справі № 468/477/18-ц рішення суду першої інстанції змінено шляхом доповнення його таким змістом: «Зобов`язано ОСОБА_1 після відшкодування йому збитків Службою автомобільних доріг у Миколаївській області передати автомобіль «Форд Транзит», Службі автомобільних доріг у Миколаївській області». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.02.2021 року по справі № 468/477/18-ц касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області залишено без задоволення, а попередні судові рішення - без змін.

З системного аналізу досліджених судами обставин, проведених на підставі наявних доказів, вбачається, що причиною вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.05.2016 на автодорозі Н-11 Дніпропетровськ-Миколаїв 282 км. + 944 м. між автомобілем ФОРД ТРАНЗИТ, було неналежний стан дорожнього покриття на даній ділянці дороги, а саме наявності ямковості, що виникло внаслідок неналежного утримання автомобільної дороги.

На виконання вищезазначеного рішення суду, 22.09.2021 Службою автомобільних доріг у Миколаївській області перераховано на рахунок ОСОБА_1 89539,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 22.09.2021 року (а.с.63).

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов`язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб`єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається з даної норми закону, право регресу, під яким розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди, може бути застосовано у випадках, коли особа завдавача шкоди та особа, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають.

Згідно із п. 4.1. Стандартів організації України (СОУ 42.1-5:2013) експлуатаційне утримання - це комплекс заходів направлених на забезпечення споживчих властивостей автомобільних доріг, що безпосередньо відповідають інтересам користувачів та чинним нормам згідно з Законами України «Про автомобільні дороги», «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху».

Роботи з експлуатаційного утримання автомобільних доріг і дорожніх споруд включають технічний нагляд за дорогою, дорожніми спорудами та смугою відводу для своєчасного виявлення та усунення дефектів, забезпечення роботи елементів дороги і споруд в різні періоди року, утримання їх в експлуатаційному стані згідно з ДСТУ 3587-97, зимове утримання згідно з П Г. 1-218-118:2005, інженерно-технічні та аварійні роботи.

Згідно розділу 5 СОУ 42.1-5:2013 одним із видів робіт з експлуатаційного утримання є ліквідація пошкоджень, руйнувань та деформацій покриття доріг (ямковість, просадки, здиблення тощо).

Також згідно наказу Державної служби автомобільних доріг України № 284 від 19.07.2006 «Інструкція із складання звітності за формою №Д-1 «Звіт про ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування» експлуатаційне утримання визначено як комплекс заходів щодо технічного нагляду та утримання автомобільних доріг загального користування.

Крім цього, в пункті 11 Розділу II Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198, власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух.

Так, Відповідач, як уповноважений на підставі договору підряду орган, зобов`язаний постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договором № 1-Б від 18.02.2016 року, а саме підпунктом 1.4, передбачено, що підрядник несе відповідальність за забезпечення безпеки руху згідно з вимогами Закону України «Про дорожній рух» та «Про автомобільні дороги», чинного законодавства України та інших діючих на цей час стандартів, норм і правил в межах виділених коштів та наданих завдань.

За умовами ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» забезпечення безпеки дорожнього руху полягає, зокрема, у здійсненні заходів для своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, а також відновлення безпечних умов для руху; позначенні місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; виявленні аварійно-небезпечних ділянок та місця концентрації дорожньо-транспортних подій та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов`язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб`єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Рішеннями судів при розгляді позову гр. ОСОБА_1 причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано саме неналежне дорожнє покриття на даній ділянці дороги, а саме наявність ямковості, що виникла внаслідок неналежного утримання автомобільних доріг Службою автомобільних доріг у Миколаївській області.

Факти, встановлені Баштанським районним судом, є преюдиційними в силу положень ст. 75 ГПК України під час вирішення даного спору.

Таким чином, через невиконання Відповідачем умов Договору підряду належним чином, а саме: здійснення поточного огляду доріг та у разі виявлення будь-яких відхилень від вимог стандартів, норм і правил, які діють у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху негайне встановлення необхідних технічних засобів організації дорожнього руху Підрядник несе матеріальну відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним та юридичним особам при ДТП.

Враховуючи вищевикладені обставини, у Служби, автомобільних доріг у Миколаївській області виникло право на стягнення з Відповідача 89 536,00 грн. в порядку регресу.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги наявність рішення суду, яким встановлено причину ДТП, за наявності рішення про стягнення шкоди та фактичне відшкодування потерпілій особі такої шкоди, суд розглянувши заявлені вимоги про стягнення 89536,00 грн шкоди в порядку регресу, дійшов висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з Відповідача підлягає до стягнення 2270,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (; вул. Галини Петрової, 2-А, м. Миколаїв, 54029) на користь Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (; вул. Галини Петрової, 2А, м. Миколаїв, 54029) 89536,00 грн в порядку регресу, 2270,00 витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складений та підписаний 26.01.2023.

Суддя Т.М. Давченко