РІШЕННЯ

м. Київ

03.02.2023Справа № 910/11290/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу №910/11290/22

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "АТЛАНТ МЕГАБУД" (код: 43084780, вул. Болсуновська, 13-15, поверх 8, м. Київ, 01014; електронна пошта: )

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНУС-ПЛЮС ДЕВЕЛОПМЕНТ" ( код: 42829021; вул. Свободи, буд. 1, кв. 2, "Поділля" район, м. Вінниця, 21005) про стягнення 92 767 грн,

без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "АТЛАНТ МЕГАБУД" (далі - позивач, Компанія) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНУС-ПЛЮС ДЕВЕЛОПМЕНТ" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 92 767 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущено недоліки при виконанні договору підряду від 01.04.2021 №01/04-21 на виконання робіт з улаштування цементно-піщаної стяжки М-150 на об`єктів «Будівництво науково-учбового центру з гуртожитком готельного типу по вул. Василя Стуса,35-37 у Святошинському районі м. Києва» (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі №910/11290/22; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

16.11.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти доводів позивача та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

29.11.2022 позивач подав суду відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів Товариства та просив позов задовольнити повністю.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами, внесеними Указами №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, які затверджені відповідними Законами України), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Києві у Господарському суді міста Києва встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позову, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2021 Компанією (замовник) і Товариством (виконавець) укладено Договір, відповідно до умов якого у порядку та на умовах, визначених Договором, підрядник бере на себе зобов`язання виконати оздоблювальні роботи (роботи по влаштування цементно-піщаної стяжки підлоги М-150 в кількості 850 кв.м) на об`єкті замовника: «Будівництво науково-учбового центру з гуртожитком готельного типу по вул. Василя Стуса,35-37 у Святошинському районі м. Києва» відповідно до затвердженої проектної документації, в межах договірної ціни погодженої у додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною та в обумовлений Договором строк, а замовник зобов`язується прийняти та сплатити вартість виконаних робіт і використаних ним при цьому матеріалів (пункт 1.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками; у встановленому порядку Договір не оспорений та не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач вказує, що ним в межах гарантійного строку було виявлено недоліки у виконаних відповідачем роботах за Договором.

Компанія зверталася до Товариства з листом від 28.04.2022 вих. №2804/2022, в якому повідомила про виявлені дефекти та просила відповідача направити повноважного представника для складення відповідного дефектного акта.

Позивач вказує, що вказаний лист було отримано відповідачем, однак Товариство не направило свого представника для складення дефектного акта.

29.06.2022 позивач здійснив випробування влаштованої піщано-цементної стяжки неруйнівним ультразвуковим методом, за результатами якого складено протокол від 29.06.2022 №213У, відповідно до якого вказана стяжка втратила міцність з плином часу, а саме її фактична міцність стала - 52,2 %.

13.07.2022 позивач листом від 12.07.2022 за вих. №1207/2011-1 повідомив відповідача про результати виконаних випробувань та направив копію протоколу випробувань. Також, у листі Компанія надала орієнтовний розрахунок вартості робіт з усунення недоліків у розмірі 93 000 грн.

28.07.2022 позивач отримав від відповідача листа, в якому останній зазначив свої міркування щодо виявлених недоліків.

У свою чергу, позивач не погодився із такими міркуваннями та повідомив про це відповідача листом від 01.08.2022 вих. №0108/2022.

Позивач вказує, що у подальшому самостійно усунув недоліки, що підтверджується актом виконаних робіт та довідкою.

Так, на думку позивача, він поніс збитки у розмірі 92 767 грн, які він просить стягнути з відповідача.

У свою чергу, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

У Договорі сторони чітко узгодили порядок усунення недоліків, а саме у розділі 8 Договору, сторони домовились про таке:

- підрядник гарантує відповідність результатів Робіт показникам, визначеним у проектній документації, і їх якість протягом встановлених чинними нормативно-правовими актами строків (термінів), але в будь-якому випадку не менше як протягом одного календарного року з моменту підписання Сторонами кінцевого Акту приймання-передачі виконаних робіт (пункт 8.1 Договору);

- гарантійний строк продовжується на час, протягом якого Об`єкт не міг експлуатуватися внаслідок недоліків, за які відповідає Підрядник (пункт 8.2 Договору);

- у випадку виявлення протягом гарантійного строку недоліків (дефектів) у виконаних Роботах, Замовник зобов`язується повідомити Підрядника не пізніше, ніж через 5 (п`ять) робочих днів після виявлення таких недоліків та визвати представника Підрядника для складання двостороннього дефектного акту (пункт 8.3 Договору);

- підрядник зобов`язаний направити своїх представників на об`єкт Замовника для складання відповідного дефектного акту протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання відповідного повідомлення Замовника (пункт 8.4 Договору);

- підрядник зобов`язаний за свій рахунок усунути недоліки (дефекти) в Роботі та/або в матеріальних ресурсах, якими забезпечував Підрядник, виявлені протягом гарантійного строку, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту з переліком недоліків або з моменту отримання підписаного Замовником та особою, яка відповідає за технічний нагляд на Об`єкті будівництва, акту з переліком недоліків (пункт 8.5 Договору);

- усунення виявлених недоліків та дефектів в Роботах, виконаних Підрядником, в процесі виконання Робіт та в межах гарантійного строку силами Замовника, з подальшою компенсацією таких затрат Замовника Підрядником, здійснюється за погодженням із Підрядником. У такому разі Замовник з метою погодження із Підрядником вартості робіт по усуненню виявлених недоліків направляє Підряднику відповідний розрахунок. Підрядник зобов`язаний погодити таку вартість протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання розрахунку Замовника. Якщо протягом вказаного строку Замовник не отримає від Підрядника такого погодження або аргументованого корегування вартості, розрахована Замовником вартість вважається погодженою Підрядником. Підрядник зобов`язаний компенсувати понесені витрати замовника на усунення вказаних недоліків та/або дефектів в межах вартості, визначеної розрахунком замовника, у повному обсязі протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги замовника (пункт 8.6 Договору);

- гарантійні зобов`язання не діють та Підрядник не несе відповідальності за недоліки (дефекти) у виконаних Роботах у випадках, якщо вони виникли з незалежних від волі Підрядника обставин (пункт 8.7 Договору);

- якщо між Замовником та Підрядником виникне спір щодо усунення недоліків або причин їх виникнення, на вимогу будь-якої зі Сторін може бути проведена незалежна експертиза. Фінансування витрат, пов`язаних з проведенням такої експертизи, покладається на ту Сторону, яка ініціює проведення такої експертизи. Якщо за результатами експертизи буде встановлено порушенні умов Договору Підрядником чи Замовником, в такому випадку винна Сторона зобов`язана компенсувати іншій Стороні вартість такої експертизи (пункт 8.8 Договору);

- на роботи з гарантійного ремонту результатів Робіт поширюються всі положення щодо Робіт, а розрахунок неустойки здійснюється, виходячи з вартості відповідних робіт (пункт 8.9 Договору).

Водночас із поданих суду документів вбачається, що позивач, не отримавши відповідного погодження відповідача на виконання пункту 8.6 Договору, самостійно усунув недоліки.

Крім того, суду не подано жодного належного, допустимого та вірогідного доказу, який би підтверджував встановлення вартості робіт щодо усунення дефектів незацікавленою особою, експертом, тощо.

Протокол випробування не містить жодних розрахунків щодо вартості робіт необхідних для усунення недоліків.

Для з`ясування питання щодо вартості робіт необхідних для усунення недоліків у разі спору між сторонами в силу приписів пункту 8.8 Договору має проводитися незалежна експертиза.

Разом з тим, саме на позивача покладено тягар доказування тих обставин, якими він підтверджує заявлені позовні вимоги.

Однак, суду не подано висновок незалежного експерта, яким би було з`ясовано, зокрема, питання вартості робіт необхідних для усунення недоліків.

Отже, заявлена позивачем до стягнення сума не підтверджена документально, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що ж до решти доводів і тверджень позивача та відповідача, які викладені у позові, відзиві на позов і відповіді на відзив, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників процесу та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "АТЛАНТ МЕГАБУД" (ідентифікаційний код: 43084780, вул. Болсуновська, 13-15, поверх 8, м. Київ, 01014; електронна пошта: ) до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНУС-ПЛЮС ДЕВЕЛОПМЕНТ" (ідентифікаційний код: 42829021; вул. Свободи, буд. 1, кв. 2, "Поділля" район, м. Вінниця, 21005) про стягнення 92 767 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.02.2023.

Суддя Ігор Курдельчук