ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2492/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від ТОВ "Науково виробнича фірма" "Семток" - не з`явився;

від ТОВ Ферко" - Волканов Є.В., ордер серія ВН 1223302 від 02.02.2023р. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко"

на рішення Господарського суду Одеської області від « 05» жовтня 2022, повний текст якого складено та підписано « 10» жовтня 2022р.

у справі № 916/2492/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма" "Семток"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко"

про стягнення 1 539 298 грн.,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "Семток"

про визнання недійсним договору,

головуючий суддя: Мостепаненко Ю.І.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 02.02.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановив:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма" "Семток" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко", в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки №701/08 СГ від 01.08.2020 у загальному розмірі 1 539 298 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконав умови укладеного між сторонами договору поставки №701/08СГ від 01.08.2020р. в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Позивач вказує, що ним поставлено на адресу відповідача товар пшеницю фуражну згідно видаткових накладних №73 від 03.09.2020р. на суму 833 940 грн., №71 від 03.09.2020р. на суму 755 970 грн., №74 від 03.09.2020р. на суму 833 940 грн., №72 від 03.09.2020р. на суму 755 970 грн., а всього 3 179 820 грн. Отримання товару відповідачем також підтверджується актом приймання-передачі №3 від 03.09.2020р.

ТОВ «Ферко», в свою чергу, здійснило часткову оплату за отриманий товар на загальну суму 1 640 522 грн., однак станом на день звернення до суду з позовом залишок несплаченої заборгованості складає 1 539 298 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 відкрито провадження у справі №916/2492/21, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

22.10.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Ферко" було подано до господарського суду зустрічний позов, в якому Товариство просило суд визнати недійсним договір поставки №701/08СГ від 01.08.2020р., укладений між ТОВ "Науково виробнича фірма" "Семток" та ТОВ "Ферко".

Зустрічний позов обґрунтований посиланням на ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України та мотивований тим, що оспорюваний договір не укладений, оскільки зі сторони ТОВ «Ферко» не підписувався відповідною уповноваженою особою, так як і не підписувались специфікація №1 від 16.08.2020р., акт прийому передачі №3 від 03.09.2020р. та видаткові накладні від 03.09.2020р. №71, №72, №73, №74, а підписи на зазначених документах від імені покупця вчинені невідомою особою.

ТОВ «Ферко» також вказує на ненадання ТОВ «НВФ «Семток» будь-яких доказів на підтвердження реальності здійснення поставки товару у розмірі, вказаному у акті приймання-передачі №3, зокрема документів на підтвердження переміщення товару на склади та його перевезення.

Позивач за зустрічним позовом також вказує, що ним дійсно було перераховано грошові кошти на рахунок ТОВ «НВФ «Семток» у загальному розмірі 1 640 522 грн., проте не як оплату за уже поставлену продукцію, а лише як авансові платежі за договором №701/08СГ від 01.08.2020р.

ТОВ «Ферко», крім іншого, звертає увагу на те, що ТОВ «НВФ «Семток» було здійснено реєстрацію податкових накладних, однак у січні 2021 року, в зв`язку з відсутністю реальної поставки товару за договором, ТОВ «Ферко» скореговано податковий кредит шляхом його скасування на відповідну суму.

Окрім цього, передбачений умовами договору №701/08СГ від 01.08.2020р. товар не було відображено в активах ТОВ «Ферко», на підтвердження чого надано довідку від 11.10.2021р., згідно якої, протягом 2020-2021р. відсутні зарахування будь-яких товарів на баланс ТОВ «Ферко» від постачальника ТОВ «НВФ «Семток».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2021р. поновлено ТОВ «Ферко» процесуальний строк для подання зустрічної позовної заяви, зустрічну позовну заяву ТОВ "Ферко" до ТОВ "НВФ "Семток" про визнання недійсним договору прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження у справі №916/2492/21.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.11.2022р. клопотання ТОВ «Ферко» про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено частково, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 року у справі №916/2492/21 (суддя Мостепаненко Ю.І.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Семток» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» про стягнення 1 539 298 грн. задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма" "Семток" 1 539 298 грн заборгованості та 23 089 грн 47 коп витрат по сплаті судового збору. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Семток» про визнання недійсним договору відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору від 01.08.2020р. господарський суд дійшов висновку про недоведеність доводів ТОВ «Ферко» щодо підписання договору поставки, специфікації, акту приймання-передачі та видаткових накладних іншою особою та не доведеність факту того, що печатка товариства використовувалась проти волі ТОВ «Ферко».

Таким чином, з огляду на відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору, суд дійшов висновку, що останній є обов`язковим для виконання його сторонами.

Враховуючи вищенаведене, здійснення ТОВ «Ферко» часткової оплати за поставлену продукцію, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконані належним чином зобов`язання за спірним договором поставки №701/08СГ від 01.08.2020р. в розмірі 1 539 298,00 грн. а тому первісні позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферко» звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 року у справі №916/2491/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Науково виробнича фірма" "Семток" до ТОВ «Ферко» про стягнення заборгованості відмовити, зустрічний позов ТОВ «Ферко» до ТОВ "Науково виробнича фірма"про визнання договору недійсним задовольнити.

Апелянт вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи та з невірно наданою оцінкою поданих сторонами доказів, з огляду на наступне:

- в матеріалах справи відсутні будь-які товарно-транспортні документи, які свідчать про факт перевезення товару на склад та прийняття таким складом зазначеного товару, а тому, на думку скаржника можна стверджувати про те, що господарської операції проведено не було;

- корегування податкового кредиту також спростовує дійсність фактичного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором №701/08 від 01.08.2020 року та наявність підстав вважати обставини, на які посилалось ТОВ «НВФ «Семток», доведеними. Подана податкова накладна є доказом дійсності правочину лише в сукупності з іншими доказами, які про таке свідчать. На даний момент показники податкового кредиту ТОВ «Ферко» скореговано, що є об`єктивним відображенням фактичних обставин справи. Відсутність сформованого податкового кредиту, тобто певного роду активу для товариства, також опосередковано свідчить про відсутність змін у майновому стані та нереальність господарської операції;

- суд першої інстанції не врахував доводи ТОВ «Ферко» про те, що позивач за первісним позовом звертався до Господарського суду Одеської області з вимогами про стягнення з ТОВ «Ферко» заборгованості за договором №701/08 від 01.08.2020 року неодноразово. Поряд з даною справою також були подані позови у справах №916/1624/21 та №916/2293/21, при чому позовні вимоги у справі №916/1624/21 були оцінені ТОВ «НВФ «Семток» в 15 862 560,07 грн., що майже у десять разів перевищує розмір ціни позову у справі № 916/2492/21. Позовні заяви були повернуті, однак на думку апелянта така поведінка ТОВ «НВФ «Семток» обумовлена відсутністю у позовах істинного відображення дійсності та направлена на отримання неправомірної вигоди у протиправний спосіб, користуючись обставинами, що склались на шкоду інтересам скаржника;

- у межах даної справи була проведена судова почеркознавча експертиза, предметом якої стало дослідження належності підписів на первинних документах директору ТОВ «Ферко», згідно висновку експерта підтвердити або спростувати твердження товариства про вчинення підпису невідомою особою не вдалось. Однак, судом не було враховано, що експерт також не підтвердив і того факту, що підпис однозначно належить директору ТОВ «Ферко», хоча суд зробив саме такі висновки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" на рішення Господарського суду Одеської області від «05» жовтня 2022, повний текст якого складено та підписано « 10» жовтня 2022р. у справі № 916/2492/21.; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" до розгляду на 02 лютого 2023 року о 12:30 год.

В судове засідання 02.02.2023 року з`явився представник скаржника, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі

Представник ТОВ «НВФ «Семток» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що явка сторін не визвалась обов`язковою, судова колегія вважає, за можливе розглянути справу за відсутністю вказаного представника.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 01.08.2020р. між ТОВ «НВФ «Семток» (Постачальник) та ТОВ «Ферко» (Покупець) було укладено договір поставки №701/08СГ, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у встановлений договором термін товар у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2 договору, товаром, що поставляється за договором, є сільськогосподарська продукція та продукти її переробки, що підпадають під визначення груп І-24 УКТ ЗЕД (далі по тексту - «Товар»), яка визначається сторонами у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно п. 2.1. договору, якість товару повинна відповідати ДСТУ з урахуванням обмежень показників, вказаних у відповідній Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.2.2. договору, остаточна кількість товару, яка визначається сторонами до розрахунку, є кількість товару, визначена в пункті (місці) поставки товару.

Згідно п. 3.1. договору, поставка товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість товару в кожній партії та строк поставки партії товару вказується у відповідний Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.2. договору, поставка товару за договором здійснюється на умовах та в пункті (місці), що вказані у відповідній Специфікації, шо є невід`ємною частиною цього договору (надалі по тексту пункт поставки товару).

Згідно п. 3.3 договору, при здійсненні поставки партії товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали наступних документів: видаткову накладну, податкову накладну в електронному вигляді згідно вимог статті 201 ПК України (копію квитанції №1 про реєстрацію електронної податкової накладної в Єдиному Державному реєстрі податкових накладних, виписаної в порядку, передбаченому ПК України, з відповідним заповненням всіх обов`язкових реквізитів податкової накладної; акт приймання-передачі партії товару (у випадку передачі Товару після видаткової накладної акт приймання-передачі партії товару передається в дату передачі товару).

На дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі та реєструє в Єдиному реєстрі в установлені законодавством строки.

Згідно п. 3.4. договору, датою поставки партії товару вважається дата, зазначена у видаткових накладних на товар, підписаних уповноваженими представниками сторін. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент підписання представниками сторін видаткової накладної. Передача товару здійснюється на підставі акту приймання-передачі партії товару. Покупець вправі підписувати акти приймання-передачі до завершення строку, вказаного в п.3.5. Договору. Право власності на товар може перейти до моменту передачі товару покупцю. Перехід ризиків випадкової загибелі або знищення, пошкодження, втрати майна відбувається в момент передачі товару постачальником покупцю.

Згідно п. 4.1. договору, загальна вартість договору визначається шляхом підсумовування вартості товару, яка вказана у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно п. 4.2. договору, ціна за одиницю товару, загальна вартість партії товару вказуються у відповідній Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 4.3. договору, оплата кожної партії товару здійснюється згідно видаткових накладних, що підтверджують поставку товару покупцю, протягом 180 календарних днів з моменту (дати) поставки товару шляхом сплати покупцем 80% вартості поставленої партії товару. 20% вартості поставленої партії товару покупець сплачує у строки, вказані в першому реченні п. 4.3. договору, за умови виконання постачальником обов`язку зі своєчасного та належного складання податкової накладної на суму поставленої партії товару, та, відповідно, наявності в Єдиному реєстрі податкових накладних факту реєстрації такої податкової накладної.

Згідно п. 4.4. договору, спосіб оплати товару покупцем: безготівковий розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. У призначенні платежу має бути вказаний цей договір.

Згідно п. 9.1., 9.2. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання сторонами взятих на себе грошових зобов`язань за договором до моменту їх повного виконання. Термін дії договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Договір зі сторони покупця містить підпис директора ОСОБА_1 та відтиск печатки ТОВ «Ферко» на кожній з п`яти сторінок, зі сторони постачальника директора Лисенко В.В. з відтиском печатки «ТОВ «НВФ «Семток».

Згідно Специфікації №1 від 16.08.2020р. до договору поставки №701/08СГ від 01.08.2019р. постачальник зобов`язався здійснити поставку товару: пшениця фуражна (4-го класу, українського походження); кількість товару 2500 т. +/- 10%; товар передається постачальником покупцю в пункті поставки на умовах зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» ОМТП (місце поставки); термін поставки: до 10.09.2020р. включно; товар має відповідати вимогам ДСТУ 3768:2019; ціна за 1 тонну товару складає 6780 грн. в т.ч. з ПДВ; загальна орієнтовна вартість товару за цією специфікацією 16 925 000 грн., в т.ч. ПДВ 2 825 000 грн. +/- 10%;

Специфікація зі сторони покупця містить підпис директора ОСОБА_1 та відтиск печатки ТОВ «Ферко», зі сторони постачальника директора Лисенко В.В. з відтиском печатки «ТОВ «НВФ «Семток».

В матеріалах справи також міститься акт приймання-передачі №3 до договору поставки №701/08СГ від 01.08.2020р., складений 03.09.2020р., яким сторони засвідчили, що постачальник передав, а покупець прийняв товар: пшениця фуражна в кількості 469 тонн, ціна без ПДВ за 1 тонну 5 650 грн., сума без ПДВ 2 649 850 грн., а всього з ПДВ 3 179 820 грн. Місце приймання-передачі товару Україна, зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» ОМТП.

Окрім цього, сторонами підписано видаткові накладні. Зокрема, згідно видаткової накладної №71 від 03.09.2020р. постачальник поставив, а покупець прийняв на підставі договору №701/08СГ від 01.08.2020р. пшеницю фуражну в кількості 111,5 т на загальну суму з ПДВ 755 970 грн.; згідно видаткової накладної №72 від 03.09.2020р. - 111,5 т на загальну суму з ПДВ 755 970 грн.; згідно видаткової накладної №73 від 03.09.2020р. 123 т на загальну суму з ПДВ 833 940 грн.; згідно видаткової накладної №74 від 03.09.2020р. - 123 т на загальну суму з ПДВ 833 940 грн.

В матеріалах справи також містяться складені ТОВ «НВФ «Семток», як постачальником, податкові накладні:

-№29 від 03.09.2020р. на суму 755 970 грн. з ПДВ з квитанцією про реєстрацію податкової накладної;

-№30 від 03.09.2020р. на суму 755 970 грн. з ПДВ з квитанцією про реєстрацію податкової накладної;

-№31 від 03.09.2020р. на суму 833 940 грн. з ПДВ з квитанцією про реєстрацію податкової накладної;

-№32 від 03.09.2020р. на 833 940 грн. з ПДВ з квитанцією про реєстрацію податкової накладної.

Згідно платіжного доручення №0036076 від 16.09.2020р. ТОВ «Ферко» сплатило на користь ТОВ «НВФ «Семток» 300 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за пшеницю за договором №701/08СГ від 01.08.2020р., в т.ч. ПДВ 50 000,00 грн.

Згідно платіжного доручення №0036102 від 17.09.2020р. ТОВ «Ферко» сплатило на користь ТОВ «НВФ «Семток» 700 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за пшеницю за договором №701/08СГ від 01.08.2020р., в т.ч. ПДВ 116 666,67 грн.

Згідно платіжного доручення №0036247 від 22.09.2020р. ТОВ «Ферко» сплатило на користь ТОВ «НВФ «Семток» 352 726,00 грн. з призначенням платежу: оплата за пшеницю за договором №701/08СГ від 01.08.2020р., в т.ч. ПДВ 58 787,67 грн.

Згідно платіжного доручення №0036422 від 29.09.2020р. ТОВ «Ферко» сплатило на користь ТОВ «НВФ «Семток» 287 796,00 грн. з призначенням платежу: оплата за пшеницю за договором №701/08СГ від 01.08.2020р., в т.ч. ПДВ 47 966,00 грн.

Разом з тим, залишок суми за поставлений обсяг пшениці в розмірі 1 539 298,00 грн. в порушення вимог п. 4.3. договору поставки №701/08СГ від 01.08.2020р. покупцем ТОВ «Ферко» сплачений не був, що стало підставою для звернення ТОВ «НВФ «Семток» до суду із позовом про стягнення заборгованості у вказаній частині.

В свою чергу, заперечуючи проти факту укладення договору між сторонами та його підписання зі сторони ТОВ «Ферко» директором ОСОБА_1, а також посилаючись на відсутність факту реальної поставки товару, ТОВ «Ферко» до матеріалів справи додано копію відповіді ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» за вих.№11/10-1 від 11.10.2021р. на адвокатський запит №б/н від 05.10.2021р., де останнє повідомило, що 03.09.2020р. ТОВ «НВФ «Семток» в квоту ТОВ «Ферко» на адресу портового елеватора ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» будь-яких вантажів не поставляло.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься складена директором ТОВ «Ферко» довідка від 11.10.2021р., згідно якою повідомляється, що протягом 2020-2021р. відсутні зарахування будь-яких товарів на баланс ТОВ «Ферко» від постачальника ТОВ «НВФ «Семток». Реальний рух активів не здійснювався, первинні документи по будь-яким операціям з ТОВ «НВФ «Семток» відсутні.

При цьому, з наданої ГУ ДПС в Одеській області на виконання ухвали суду від 18.11.2021р. копії податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Ферко» за вересень 2020р. вбачається відображення декларантом в поданій 19.10.2020р. декларації операції з постачання товару від ТОВ «НВФ «Семток» на суму 2 649 850,00 грн. без ПДВ та 529 970,00 грн. ПДВ.

Разом з тим, з додатку №1 до податкової декларації з податку на додану вартість, складеної ТОВ «Ферко», вбачається здійснення останнім коригування сум податку на додану вартість від 04.02.2021р. в частині скасування операції з ТОВ «НВФ «Семток» на суму 2 649 850,00 грн.

Вважаючи договір поставки №701/08СГ від 01.08.2020р. недійсним, з огляду на відсутність реального волевиявлення ТОВ «Ферко» на його укладення та належність підпису в договорі, специфікації, акті приймання-передачі та видаткових накладних іншій особі, відмінній від директора підприємства ОСОБА_1, а також з огляду на відсутність будь-яких доказів щодо реального переміщення товару та здійснення поставки, ТОВ «Семток» звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору поставки №701/08СГ від 01.08.2020р., укладеного між ТОВ «НВФ «Семток» та ТОВ «Ферко».

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Так, на підтвердження виконання договору в частині здійснення поставки за договором №701/08СГ від 01.08.2020р. ТОВ «НВФ «Семток» надано акт приймання-передачі №3 до договору поставки 701/08СГ від 01.08.2020р., складений 03.09.2020р., згідно якого постачальник передав, а покупець прийняв товар: пшениця фуражна в кількості 469 тонн, ціна без ПДВ 5 650 грн., сума без ПДВ 2 649 850 грн., а всього з ПДВ 3 179 820 грн.

Окрім цього, в матеріалах справи містяться видаткові накладні №71 від 03.09.2020р., згідно яких постачальник поставив, а покупець прийняв на підставі договору №701/08СГ від 01.08.2020р. пшеницю фуражну в кількості 111,5 т на загальну суму з ПДВ 755 970 грн.; №72 від 03.09.2020р. щодо поставки 111,5 т на загальну суму з ПДВ 755 970 грн.; №73 від 03.09.2020р. щодо поставки 123 т на загальну суму з ПДВ 833 940 грн.; №74 від 03.09.2020р. щодо поставки 123 т на загальну суму з ПДВ 833 940 грн.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог та в обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою, ТОВ «Ферко», посилаючись на підписання договору поставки, специфікації, вказаних вище акту приймання-передачі та видаткових накладних не директором ТОВ «Ферко» ОСОБА_1, а іншою невстановленою особою, просить суд визнати недійсним договір поставки № 701/08 СГ від 01.08.2020 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин) (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1, 3 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

З аналізу ст. 202, 203, 235 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття зміну або припинення відповідних прав та обов`язків, що обумовлені цим правочином. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюванний правочин.

Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Обов`язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості продукції (товару, іншого майна) неможливість її використання або утруднення в її використанні, які сталися після виконання хоча б однією з сторін зобов`язань, що виникли з правочину, і не пов`язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв`язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення та має істотне значення.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі N 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі N 910/9070/18.

З матеріалів справи вбачається, що господарським судом з метою підтвердження вказаних доводів ТОВ «Ферко», ухвалою суду від 22.11.2022р. було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставити наступні питання:

1) Чи виконано підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Покупець» на кожній сторінці договору № 701/08 СГ від 01.08.2020 року (а саме на сторінках 1,2,3,4,5) та в графі «директор» на останній сторінці договору № 701/08 СГ від 01.08.2020 року (сторінка 5) - ОСОБА_1 чи іншою особою?

2) Чи виконано підпис від імені директора ТОВ «Ферко» ОСОБА_1 у специфікації № 1 від 16.08.2020 р. до договору поставки № 701/08 СГ від 01.08.2020 року - ОСОБА_1 , чи іншою особою?

3) Чи виконано підпис від імені директора ТОВ «Ферко» ОСОБА_1 в акті приймання-передачі № 3 від 03.09.2020 р. до договору поставки № 701/08 СГ від 01.08.2020 року - ОСОБА_1 , чи іншою особою?

4) Чи виконано підпис у видатковій накладній № 71 від 03.09.2020 року у графі «Отримав(ла)» - ОСОБА_1 , чи іншою особою?

5) Чи виконано підпис у видатковій накладній № 72 від 03.09.2020 року у графі «Отримав(ла)» - ОСОБА_1 , чи іншою особою?

6) Чи виконано підпис у видатковій накладній № 73 від 03.09.2020 року у графі «Отримав(ла)» - ОСОБА_1 , чи іншою особою?

7) Чи виконано підпис у видатковій накладній № 74 від 03.09.2020 року у графі «Отримав(ла)» - ОСОБА_1 , чи іншою особою?

Згідно висновку експерта №21-7181, складеного 24.05.2022р., вбачається, що в результаті проведення експертного дослідження вирішити вказані вище питання не виявилось можливим, оскільки встановлено як збіжні так і розбіжні ознаки у наданих для дослідження зразках та при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не можуть бути покладені в основу позитивного або негативного висновку про виконання досліджуваних підписів самим ОСОБА_1 .

Викладене пояснюється експертом тим, що збіги ознак не утворюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до таких, що часто зустрічаються в почерках різних осіб. Відносно ж розбіжностей не вдалося встановити однозначно: чи вони є варіантами ознак підписів ОСОБА_1 , що не проявились у наданому порівняльному матеріалі або ці ознаки можуть свідчити про впливання на процес письма якихось «збиваючих» факторів (наприклад, навмисною зміною ОСОБА_1 свого підпису) або ж ці ознаки є ознаками підписного почерку іншої особи.

З огляду на викладене, висновок експерта №21-7181, складений 24.05.2022р., не підтверджує та не спростовує доводи ТОВ «Ферко» щодо вчинення підпису іншою особою, відмінною від ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів погоджується з вірним висновком господарського суду, що підписання правочину директором ТОВ «Ферко» підтверджується наявністю на спірному договорі відтисків печаток позивача, як юридичної особи. Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

При цьому, ТОВ «Ферко» не доведено факту протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ТОВ «Ферко» щодо підписання договору поставки, специфікації, акту приймання-передачі та видаткових накладних іншою особою та не доведеність факту того, що печатка товариства використовувалась проти волі ТОВ «Ферко», а тому вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним договору поставки № 701/08 СГ від 01.08.2020р.

Щодо доводів ТОВ «Ферко» стосвно відсутності доказів щодо реальності поставки товару на користь покупця, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За змістом пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

З огляду на викладене, наявні в матеріалах справи специфікація до договору, акт приймання-передачі №3 від 03.09.2020р. до договору поставки 701/08СГ від 01.08.2020р., видаткові накладні №71, 72, 73, 74 від 03.09.2020р. є належними та достатніми доказами фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявні в матеріалах податкові накладні №29 від 03.09.2020р. на суму 755 970 грн. з ПДВ, №30 від 03.09.2020р. на суму 755 970 грн. з ПДВ, №31 від 03.09.2020р. на суму 833 940 грн. з ПДВ, №32 від 03.09.2020р. на 833 940 грн. з ПДВ підтверджують лише дотримання постачальником порядку оподаткування господарської операції підприємства та оцінюються у сукупності з іншими доказами, а тому не можуть бути самостійним доказом фактичного здійснення чи нездійснення господарської операції.

Окрім цього, посилання ТОВ «Ферко» на коригування податкових зобов`язань за спірною поставкою жодним чином не спростовують факт поставки товару, як і складена в одноособовому порядку директором підприємства довідка від 11.10.2021р. про відсутність зарахування будь-яких товарів на баланс підприємства від ТОВ «НВФ «Семток».

Разом з тим, здійснення ТОВ «Ферко» часткової оплати за поставлену продукцію в порядку, передбаченому п. 4.3. договору, за платіжними дорученнями №0036076 від 16.09.2020р. на суму 300 000,00 грн., №0036102 від 17.09.2020р. на суму 700 000,00 грн., №0036247 від 22.09.2020р. на суму 352 726,00 грн. та №0036422 від 29.09.2020р. на суму 287 796,00 грн. з призначенням платежу оплата за пшеницю за договором №701/08СГ від 01.08.2020р., свідчить про фактичне визнання ТОВ «Ферко», як покупцем, реальності здійснення поставки товару.

Окрім цього, зазначення в призначенні платежів за вказаними вище платіжними дорученнями як оплата за пшеницю за договором №701/08СГ від 01.08.2020р., відповідає вимогам п. 4.4. вказаного договору.

При цьому, встановивши належне виконання ТОВ «НВФ «Семток» обов`язку із здійснення поставки товару на користь ТОВ «Ферко» на загальну суму 3 179 820,00 грн. з ПДВ, останнім не надано доказів щодо оплати залишку заборгованості за договором поставки №701/08СГ від 01.08.2020р. в розмірі 1 539 298,00 грн.

З огляду на наведене колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що місцевим господарським судом неповністю встановлено всі обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зазначає, що скаржником не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, які б давали правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, останнім лише зазначено суб`єктивне тлумачення норма законодавства України в цілому.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення первісних позовних вимог та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимогах.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення 05.10.202р. не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п."в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються згідно ст.129 ГПК України на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги повністю відхилені.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 року у справі №916/2492/21 - залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено 07.02.2023 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя Я.Ф. Савицький