Справа № Б-11/45-3/270-21/145 (909/888/22)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2023 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Шутка О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

(

АДРЕСА_1 )

до відповідача: ОСОБА_2

( АДРЕСА_2 ;

Поштова адреса: АДРЕСА_3 )

про стягнення 144 808, 07 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000, 00 гривень,

поданої в межах справи № Б-11/45-3/270-21/145 про банкрутство Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості,

за участі:

позивача: представник в судове засідання не з`явився,

від відповідача: ОСОБА_3 .

В С Т А Н О В И В:

1. Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

2. Рішення у цій справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

3. За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.

І. СУТЬ СПОРУ

4. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , в межах справи про банкрутство, звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 144 808, 07 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000, 00 гривень. До позовної заяви позивачем подано клопотання про звільнення (розстрочення або відстрочення) від сплати судового збору.

ІІ. ВИРІШЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ПИТАНЬ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

5. 31.10.2022 суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 164 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та встановив строк для усунення виявлених недоліків.

6. 08.11.2022 за вх. № 15106/22, на виконання ухвали суду від 31.10.2022, до суду поступила заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви, в якій остання просить суд долучити до матеріалів справи докази направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу.

7. Ухвалою від 09.11.2022 суд задовольнив клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та звільнив позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду; прийняв позовну заяву до розгляду; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; розгляд справи по суті призначив на 08.12.2022; встановив сторонам строк для подання заяв по суті спору, зокрема відповідачу в строк п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду.

8. 15.11.2022 за вх. № 15522/22 на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 08.12.2022, в режимі відеоконференції. Телефонограмою від 06.12.2022 повідомлено ОСОБА_2 про те, що судове засідання у справі № Б-11/45-3/270-21/145 (909/888/22), призначене на 08.12.2022 відбудеться з використанням комплексу технічних засобів відеоконференцзв`язку та програмного забезпечення "EasyCon" з можливістю представника відповідача брати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

9. 06.12.2022 за вх. №16631/22 до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

10. 08.12.2022 на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява про закриття провадження у справі (вх. № 15758/22), клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 16794/22) та клопотання про залучення у якості відповідача Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (вх. № 16796/22).

11. Ухвалою від 08.12.2022 суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення судового засідання, розгляд справи по суті призначив на 20.12.2022; зобов`язав відповідача направити позивачу копію заяви від 08.12.2022 за вх. № 15758/22 про закриття провадження у справі та копію клопотання від 08.12.2022 за вх. № 16796/22 про залучення у якості відповідача - Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з додатками не пізніше 5 днів з дня вручення копії даної ухвали, а докази такого направлення надати суду.

12. 12.12.2022 за вх. № 17007/22 на електронну пошту суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 20.12.2022, в режимі відеоконференції.

13. 16.12.2022 за вх. № 17274/22 на електронну пошту суду від відповідача ОСОБА_2 , надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи.

14. Телефонограмою від 19.12.2022 повідомлено ОСОБА_2 про те, що судове засідання у справі № Б-11/45-3/270-21/145 (909/888/22), призначене на 20.12.2022 відбудеться з використанням комплексу технічних засобів відеоконференцзв`язку та програмного забезпечення "EasyCon" з можливістю представника відповідача (арбітражного керуючого) брати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

15. 20.12.2022 за вх. № 16205/22 на електронну пошту суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та витребування доказів по справі.

16. 20.12.2022 за вх. № 17420/22 через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

17. Ухвалою від 20.12.2022 суд відмовив у задоволенні заяви арбітражного керуючого Седлецького О. В. про закриття провадження у справі (вх. № 15758/22 від 08.12.2022); відмовив у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Седлецького О. В. (вх. № 16786/22 від 08.12.2022) про залучення у якості відповідача Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості; розгляд справи по суті призначив на 05.01.2023.

18. 29.12.2022 за вх. № 17979/22 на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 05.01.2023, в режимі відеоконференції.

19. 03.01.2023 на електронну пошту суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 105/23) та пояснення по справі (вх. № 289/23).

20. В судовому засіданні 05.01.2023 протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав розгляд справи по суті на 27.01.2023.

21. 11.01.2023 за вх. № 585/23 на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 27.01.2023, в режимі відеоконференції.

22. 24.01.2023 за вх. № 1310/23 на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

23. В судовому засіданні 27.01.2023 представник відповідача ОСОБА_3 заявила усне клопотання про долучення документів до матеріалів справи, протокольною ухвалою суд долучив подані письмові докази до матеріалів справи.

24. За наслідком судового засідання 27.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ СТОРІН

25. Позиція позивача. Позов мотивовано незаконними та умисними діями ліквідатора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецького О. В. - затримці видачі трудової книжки і заявлено вимоги про відшкодування останнім самостійно шкоди внаслідок таких його умисних дій в сумі 144 808, 07 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000, 00 гривень, на підставі частини 3 статті 25 Кодексу України з процедур банкрутства.

26. Позиція відповідача. Відзив на позов не подав.

IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

27. ОСОБА_1 працювала в Івано-Франківському обласному державному об`єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на посаді купажника та 29.06.2017 була звільнена, у зв`язку з ліквідацією підприємства.

28. Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 у справі № Б-11/45-3/270-21/145 припинено процедуру розпорядження майном Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, визнано боржника банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Седлецького О. В.

29. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 скасовано. Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2017 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 та постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 скасовано, справу направлено до Господарського суду Івано-Франківської області на новий розгляд на стадію розпорядження майном в іншому складі суду.

30. 08.05.2018 суд припинив процедуру розпорядження майном, визнав Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, призначив ліквідатором арбітражного керуючого Седлецького О. В.

31. Водночас, з матеріалів справи № Б-11/45-3/270-21/145 про банкрутство Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості встановлені наступні факти:

- 17.09.2019 за вх. № 17907/19 від кредиторів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до суду надійшла скарга на дії ліквідатора Седлецького О. В. та усунення його від виконання ним своїх обов`язків;

- ухвалою суду від 06.12.2019 у справі № Б-11/45-3/270-21/145 (ухвала набрала законної сили 06.12.2019) суд частково задовольнив скаргу кредиторів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на дії ліквідатора Седлецького О. В. та усунення його від виконання ним своїх обов`язків (вх. № 17907/19 від 17.09.2019); зобов`язав ліквідатора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецькому О. В. видати працівникам банкрута належно оформлені трудові книжки із внесенням до них записів про звільнення, у відповідності до вимог чинного законодавства; у задоволенні вимоги щодо усунення арбітражного керуючого Седлецького О. В. від виконання обов`язків ліквідатора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості відмовив;

- 19.10.2020 за вх. № 15604/20 до суду надійшла заява ліквідатора Седлецького О. В. про роз`яснення ухвали суду від 06.12.2019 у справі № Б-11/45-3/270-21/145;

- ухвалою від 18.11.2020 судом відмовлено у роз`ясненні ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2019 у справі № Б-11/45-3/270-21/145 за заявою ліквідатора Седлецького О. В. від 19.10.2020 за вх. № 15604/20;

- арбітражний керуючий Седлецький О. В. не погодився з даною ухвалою і оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважав, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 13, 14, 42, 169, 245 Господарського процесуального кодексу України;

- постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2020 у справі № Б-11/45-3/270-21/145 залишено без змін, а апеляційну скаргу арбітражного керуючого Седлецького О. В. - без задоволення.

- 09.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою (вх. № 13633/20) про зобов`язання ліквідатора Седлецького О. В. повернути трудову книжку, з належним чином оформленим записом про звільнення. Так, подана до суду заява ОСОБА_1 була обґрунтована тим, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2019 суд зобов`язав ліквідатора Седлецького О. В. видати працівникам банкрута належно оформлені трудові книжки із внесенням до них записів про звільнення, у відповідності до вимог чинного законодавства. Однак, станом на дату подання вказаної заяви ліквідатор вимоги означеної ухвали не виконав, трудові книжки заявниками не отримані, зазначені обставини стали підставою звернення із вищенаведеними заявами до суду;

- з матеріалів справи встановлено, що ліквідатор оформив та видав трудові книжки більшості колишніх працівників Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, серед яких і ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них;

- ухвалою від 14.07.2021 суд закрив провадження по заяві ОСОБА_1 (вх. № 13633/20 від 09.10.2020) про отримання трудової книжки (ухвала набрала законної сили 14.07.2021).

32. При цьому, суд зазначає, що в жовтні 2021 року ОСОБА_1 , в межах справи про банкрутство, звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про стягнення 6 301, 90 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

33. Вказаний позов, ухвалою від 03.11.2021, прийнято судом до розгляду в межах справи № Б-11/45-3/270-21/145 про банкрутство Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (справа № Б-11/45-3/270-21/145 (909/1020/21).

34. Так, в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2021 по справі № Б-11/45-3/270-21/145 (909/1020/21) (рішення набрало законної сили 31.12.2021) встановлено такі факти:

- ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - арбітражний керуючий Седлецький О. В., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 у справі № 344/9571/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді купажника Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 29 червня 2017 року; стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 по 19.03.2018 у розмірі 34 275, 15 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів; стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року у розмірі 31 322, 72 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. В решті вимог відмовлено;

- додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.04.2018 у справі № 344/9571/17 стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9 996, 62 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів;

- виплата позивачу сум, стягнутих на її користь згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 у справі № 344/9571/17 та додатковим рішенням від 02.04.2018 у цій же справі, відбулась 18.02.2020;

- доказів виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 у справі № 344/9571/17, в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді купажника Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 29.06.2017, до суду не надано.

35. Означеним рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2021 по справі № Б-11/45-3/270-21/145 (909/1020/21) суд частково задовольнив позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про стягнення 6 301, 90 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу; ухвалив стягнути з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_1 5 984, 55 гривень середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків та платежів; в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 136, 00 гривень відмовив; провадження у справі в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 19.03.2018 в сумі 181, 35 гривень закрив.

36. Поряд із цим, з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача встановлено, що відповідно до запису № 8 у трудовій книжці ОСОБА_1 , останню звільнено з роботи 29.06.2017, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства. За записом № 9 у трудовій книжці позивача, 23.08.2017 остання прийнята на роботу на посаду купажника відділення виготовлення бальзамів та лікерів цеху розливу № 1 Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

37. Наказом № 02/1 від 02.07.2021 ОСОБА_1 звільнено з роботи 08.05.2018, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства (запис № 10 у трудовій книжці позивача).

38. У записі № 11 в трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено, що запис № 8 та № 9 є недійсним. Поновлена на попередній роботі. В графі назви документу, на основі якого зроблено відповідний запис у трудовій книжці зазначено: рішення Івано-Франківського міського суду від 20.03.2018 у справі № 344/9571/17. Як вбачається з матеріалів справи відповідний запис зроблено після 02.07.2021, однак точну дату внесення зазначеного запису у трудову книжку встановити неможливо.

39. Позивач вказує, що оскільки постанова Господарського суду Івано-Франківської області про введення ліквідаційної процедури була винесена 08.05.2018 то звільнення працівників банкрута повинно було бути проведено з 09.07.2018 після 2-х місячного попередження. В той же час, відповідачем затримано видачу трудової книжки ОСОБА_1 та невчасно проведені записи про звільнення у відповідності до вимог чинного законодавства.

40. Так, трудова книжка видана ОСОБА_1 ліквідатором Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецьким О. В. тільки в липні 2021 року.

41. ОСОБА_1 посилаючись на грубе порушення арбітражним керуючим, ліквідатором Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецьким О. В. трудового законодавства при звільненні працівників, вказує на заподіяння їй відповідачем матеріальної та моральної шкоди внаслідок таких його незаконних, умисних дій.

42. Відтак, керуючись приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Кодексу України з процедур банкрутства та Кодексу законів про працю України просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 144 808, 07 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5 000, 00 гривень моральної шкоди.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Всебічно дослідивши усі обставини справи та письмові докази, з урахуванням допустимості, належності та достовірності доказів суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

43. Частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

44. За змістом статей 4, 14 Господарського процесуального кодексу України, процесуальним законом гарантується право на звернення до господарського суду фізичним особам, які не є підприємцями, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду. Розгляд справ господарським судом здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, що є реалізацією з боку суду принципу диспозитивності як однієї із засад господарського судочинства.

45. Приписами частини 1 та абзаців 1 - 3 частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

46. Згідно з абзацом 24 статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

47. Відповідно до змісту частин 1 - 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

48. Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

49. Частинами 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

50. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити чотири складові: протиправну поведінку; шкоду (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, а також вину.

51. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

52. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

53. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

54. Вина полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

55. За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

56. Отже, при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

57. Водночас зі змісту частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/11027/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 910/12930/18. Тому спростування цієї складової (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

58. Так, згідно із статтею 1 Кодексу законів про працю України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

59. Положеннями статті 3 Кодексу законів про працю України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

60. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

61. Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та працювала на посаді купажника.

62. Положеннями пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

63. Як зазначалося вище, постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.05.2018 припинено процедуру розпорядження майном, визнано Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Седлецького О. В.

64. Так, в абзаці 9 частини 1 статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства зазначено, що з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

65. Приписами частини 1 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту.

66. Таким чином, з 08.05.2018, з дня визнання судом боржника банкрутом, ліквідатор виконує повноваження керівника Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та зобов`язаний: повідомити працівників банкрута про звільнення; здійснити звільнення працівників відповідно до законодавства України про працю.

67. Згідно із частинами 1, 2 статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

68. Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція).

69. У п. 2.3. Інструкції зазначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

70. У абз. 1 п. 2.4. цієї ж Інструкції вказано, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

71. У абз. 5 п. 4.1. Інструкції вказано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

72. Відповідно до абз. 1 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 "Про трудові книжки", трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

73. Згідно п.п. "б" п. 7.1. Інструкції, на підприємстві ведеться книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.

74. За приписами статті 47 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

75. Згідно із частиною 5 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

76. Частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

77. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 Кодексу законів про працю України.

78. Так, відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

79. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пунктах 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

80. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 р. по справі № 510/1782/13-ц та інших постановах у справах відповідної категорії.

81. За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

82. Згідно із частиною 2 статті 10 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.

83. Приписами частин 1 та 2 статті 60 Кодексу України з процедур банкрутства, у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Кодексом, з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України. Ліквідатор виконує свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Кодексом.

84. Відповідно до частини 1 статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, окрім іншого, припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

85. З огляду на наведені норми законодавства, арбітражний керуючий, який призначений господарським судом ліквідатором підприємства-боржника, виконує повноваження керівника останнього та прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.

86. Поряд із цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

87. Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч. 1 ст. 89 Цивільного кодексу України).

88. Згідно зі статтею 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

89. Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.

90. Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначила відповідачем ліквідатора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецького О. В., до якого пред`явила вимоги про стягнення 144 808, 07 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000, 00 гривень.

91. Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до арбітражного керуючого Седлецького О. В., як до посадової особи (ліквідатора) Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, та стосуються його професійної діяльності. Позовна заява ОСОБА_1 не містить жодних позовних вимог до ОСОБА_2 , як фізичної особи. При цьому, трудовий спір у позивача виник саме із роботодавцем, яким є Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

92. Таким чином, оскільки Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості є юридичною особою, самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадової особи, то саме вона має відповідати за цим позовом.

93. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 29.09.2021 по справі № 661/2744/19 та у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 по справі № 592/6904/21.

94. Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

95. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

96. Водночас пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

97. Враховуючи вищевикладене, оскільки, позовні вимоги про стягнення 144 808, 07 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000, 00 гривень стосуються порушення прав працівника у сфері трудових відносин з Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, а отже ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

98. Разом із тим, суд зазначає, що згідно із частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

99. У Постанові № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що встановлені статтями 228, 233 Кодексу законів про працю України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

100. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк позовної давності.

101. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

102. Так, як зазначає позивач, трудова книжка видана їй ліквідатором Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецьким О. В. в липні 2021 року, водночас з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася в жовтні 2022 року.

103. Однак, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову в зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, суд не застосовує позовну давність до вимоги про відшкодування моральної шкоди у даній справі.

104. Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

105. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

106. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

107. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

108. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

109. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

110. Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

111. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновок суду.

112. Враховуючи викладене, в позові належить відмовити.

Судові витрати.

113. Згідно із частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

114. При прийнятті позову до розгляду та відкритті провадження у справі, суд звільнив позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду на підставі частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір".

115. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, то судовий збір не підлягає покладенню на відповідача. Документальні підтвердження понесення сторонами у даній справі інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 86, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 144 808, 07 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000, 00 гривень відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повний текст рішення складено - 01.02.2023.

Суддя В. В. Михайлишин