ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

08.02.2023м. ДніпроСправа № 904/82/22 (904/4240/22)

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Владимиренко І.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма "Енергетик", м. Дніпро в особі ліквідатора Плесюка Олексія Степановича

до відповідача-1: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4

відповідача-2: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5,

відповідача-3: ОСОБА_1 , АДРЕСА_6

про визнання недійсним рішення учасника, правочину-акта приймання-передачі майна, визнання права власності, припинення права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

Без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма "Енергетик" в особі ліквідатора Плесюка Олексія Степановича звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: ОСОБА_1 , відповідача-2: ОСОБА_2 , відповідача-3: ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення учасника, правочину-акта приймання-передачі майна, визнання права власності, припинення права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем в складі учасників провадження визначено відповідачами фізичних осіб - відповідача-1: ОСОБА_1 , відповідача-2: ОСОБА_2 та відповідача-3: ОСОБА_1 .

Відповідно до абзацу 2 частини 1, частин 6, 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України до відкриття провадження у справі суд повинен отримати інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача, яка не є підприємцем. У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 зобов`язано Монастирищенський районний сектор Управління Державної міграційної служби України (19101, Черкаська обл., Уманський р-н, м. Монастирище, вул. Соборна, буд. 117, E-Mail адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1) у строк протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання цієї ухвали суду надіслати на адресу Господарського суду Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1) у паперовій формі: - інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); - інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); - інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

30.11.2022 до господарського суду від Монастирищенської міської ради Черкаської області надійшов лист №03-01-16/4549 від 22.11.2022 з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 .

12.12.2022 до господарського суду від Монастирищенської міської ради Черкаської області надійшов лист №03-01-16/4549 від 22.11.2022 з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

Оскільки станом на 20.01.2023 інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 до господарського суду не надходила, господарський суд звернувся з листом вих. № 904/82/22 (904/4240/22) /2213/23 від 20.01.2023 до Монастирищенського районного сектору Управління Державної міграційної служби України про надання відомостей щодо виконання вимог ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 в частині, якою було зобов`язано Монастирищенський районний сектор Управління Державної міграційної служби України (19101, Черкаська обл., Уманський р-н, м. Монастирище, вул. Соборна, буд. 117, E-Mail адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1) у строк протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання цієї ухвали суду надіслати на адресу Господарського суду Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1) у паперовій формі: - інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ). За наявності кількох осіб з однаковим прізвищем, ім`ям та по-батькові - надати відомості про усіх осіб.

07.02.2023 до суду від Монастирищенської міської ради Черкаської області надійшли листи від 23.01.2023 з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з 01.01.2022 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 481 грн. 00 коп.

Велика Палата Верховного Суду у справі №910/13737/19 (постанова від 25.08.2020) зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно з частиною 1 статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом, в якому міститься 5 вимог немайнового характеру (п. 2 та п.п. 1-4 п. 3 прохальної частини позову) та 8 вимог майнового характеру (п. 4 та п. 5 прохальної частини позову).

Враховуючи, що подана позовна заява містить 5 окремих вимог немайнового характеру, то звертаючись до суду із цим позовом за розгляд вимог немайнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 12 405,00 грн.

Також, як вбачається з прохальної частини позову, позивачем заявлено 5 окремих вимог майнового характеру, розмір судового збору за якими повинен розраховуватися з урахуванням вартості об`єкта майна, окремо за кожною вимогою. Таким чином, звертаючись до суду із цим позовом за розгляд вимог майнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 97 959,14 грн.

Загальний розмір судового збору за подання даної позовної заяви складає 110 364,14 грн.

Звертаючись до Господарського суду Дніпропетровської області із цим позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 95075,48 грн., що підтверджується долученими до позовної заяви платіжними дорученнями №23077 від 11.11.2022 на суму 90113,48 грн., №23079 від 11.11.2022 на суму 2481,00 грн., №23078 від 11.11.2022 на суму 2481,00 грн.

Таким чином, позивачем недоплачено судовий збір у розмірі 15 288,66 грн.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no.28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Також, господарський суд зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частиною 2 ст. 91 ГПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Частиною 4 цієї статі передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України "ДСТУ 4163:2020", який прийнято з наданням чинності з 01.09.2021 наказом №144 від 01.07.2020 Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" "Про прийняття та скасування національних стандартів", відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

При цьому, відмітка про засвідчення копії документа, у разі якщо такий документ складається з двох або більше аркушів, має міститись на кожному аркуші документа, копія якого засвідчується, або ж такий документ має бути прошито у спосіб, що унеможливлює його роз`єднання без порушення цілісності та містити відповідну відмітку про засвідчення копії.

Суд звертає увагу позивача, що всі копії документів, які додані до позову, не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.

Судом встановлено, що документи, які додані позивачем до позову в якості доказів містять ознаки застосування механічних засобів відтворення власноручного підпису - факсиміле.

Факсиміле з латині "facsimile" - зробити подібне. Так, фактично - це печатка, кліше, що відтворює власноручний підпис, аналог останнього.

У свою чергу, підпис - це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій.

Отже, факсиміле - це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису певної особи. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено.

З огляду на вказане, копії документів, що додані позивачем до позову за своєю правовою природою не є письмовими доказами в розумінні Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містять особистого підпису особи, яка засвідчує копію, що суперечить правовій природі засвідчення особою відповідності копії документа його оригіналу та вимогам статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, господарським судом встановлено, що згідно приписів п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

В порушення вимог наведеної норми процесуального закону, позивач не зазначив в позові про наявність у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додані до позову.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

В порушення приписів п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Також, відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення приписів п.10 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Отже, позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 162, 164, 172, 174, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Позивачу протягом семи днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі - 15 288,66 грн.

- надати копії доданих до позовної заяви документів, засвідчених у відповідності до вимог пункту 5.26 Національного стандарту України "ДСТУ 4163:2020" та приписів статті 91 Господарського процесуального кодексу України;

- надати відомості про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додані до позову;

- надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

- надати підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав

3. Роз`яснити, що у випадку невиконання позивачем вимог суду про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана 08.02.2023р.

Суддя І.В. Владимиренко