РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023Справа № 910/11766/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Старовойтову Є.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД"

про стягнення 4 119 195,54 грн,

Представники сторін:

від позивача: Задорожній Р.О.,

від відповідача: Дирул Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" про стягнення 4 119 195,54 грн, обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 33Р від 08.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 № 910/11766/22 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.11.2022 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позивачем було усунуто недоліки, визначені в ухвалі суду від 07.11.2022, у встановлений строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.12.2022.

07.12.2022 від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву.

09.12.2022 позивачем до суду подана заява про зменшення розміру позовних вимог.

В підготовчому засіданні 12.12.2022 представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні та надання часу для підготовки відповіді на відзив.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в підготовчому засіданні на 16.01.2023, надати позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 10 днів з дня отримання відзиву, надати відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

13.01.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про сплату судового збору за заяву про збільшення розміру позовних вимог.

В підготовче засідання 16.01.2023 з`явилися представники сторін.

За наслідками підготовчого засідання 16.01.2023 суд ухвалив провадження у справі № 910/11766/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" в частині стягнення основного боргу в розмірі 3 232 493,90 грн. закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору; заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог прийняти до розгляду; закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 01.02.2023.

В судовому засіданні 01.02.2023 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача частково заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 01.02.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 між ПАТ «КЗШВ «Столичний», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" (Покупець) укладено договір поставки № 33Р (надалі також - Договір), згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити товар у відповідності до умов Договору та Замовлення.

Відповідно до п. 2.10 Договору оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів від дати поставки (дати поставки/дати реалізації товару покупцем) за умови, що Постачальник належним чином виконав вимоги п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору. Якщо Постачальник виконав вимоги п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору пізніше 10-денного (десятиденного) строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання Постачальником всіх умов п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору.

01.04.2020 сторонами укладено додаткову угоду до Договору про наступне: «Замінити вказану в Договорі кількість днів, протягом яких повинна бути здійснена оплата за товар, на 120 календар. діб.».

Датою приймання партії товару та переходу прав власності та ризиків вважається дата підписання видаткової накладної та товарно-транспортної накладної уповноваженим представником Покупця. (п. 3.12 Договору)

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року, а в частині зобов`язань, що залишились невиконаними на вказану дату - до повного виконаних таких зобов`язань сторонами. У тому випадку, якщо сторони, у строк не менше ніж за 20 календарних днів до закінчення строку дії даного Договору, не повідомлять одна одну про бажання розірвати Договір або укласти новий договір, то Договір вважається продовженим строком на один рік на тих самих умовах (пункт 11.1. Договору).

На підтвердження виконання зобов`язань з поставки товару за період з 29.06.2021 по 23.02.2022 на загальну суму 3 272 493,90 грн позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні: № 1019080 від 29.06.2021; № 1019127 від 06.07.2021; № 1019187 від 13.07.2021; № 1019257 від 20.07.2021; № 1019341 від 27.07.2021; № 1019416 від 03.08.2021; № 1019471 від 10.08.2021; № 1019518 від 17.08.2021; № 1019604 від 27.08.2021; № 1019664 від 31.08.2021; № 1019738 від 07.09.2021; № 1019799 від 14.09.2021; № 1019880 від 21.09.2021; № 1020011 від 05.10.2021; № 1020096 від 12.10.2021; № 1020140 від 19.10.2021; № 1020185 від 26.10.2021; № 1020263 від 03.11.2021; № 11298 від 09.11.2021; № 1020363 від 16.11.2021; № 1020409 від 23.11.2021; № 1020493 від 01.12.2021; № 1020644 від 15.12.2021; № 1020732 від 22.12.2021; № 1020803 від 29.12.2021; № 120876 від 05.01.2022; № 1020935 від 12.01.2022; № 1021007 від 19.01.2022; № 1021076 від 26.01.2022; № 124 від 02.02.2022; № 251 від 08.02.2022; № 340 від 16.02.2022; № 500 від 23.02.2022, відповідні товарно-транспортні накладні: № 1019080 від 29.06.2021; № 1019127 від 06.07.2021; № 1019187 від 13.07.2021; № 1019257 від 20.07.2021; № 1019341 від 27.07.2021; № 1019416 від 03.08.2021; № 1019471 від 10.08.2021; № 1019518 від 17.08.2021; № 1019604 від 27.08.2021; № 1019664 від 31.08.2021; № 1019738 від 07.09.2021; № 1019799 від 14.09.2021; № 1019880 від 21.09.2021; № 1020011 від 05.10.2021; № 1020096 від 12.10.2021; № 1020140 від 19.10.2021; № 1020185 від 26.10.2021; № 1020263 від 03.11.2021; № 1020298 від 09.11.2021; № 1020363 від 16.11.2021; № 1020409 від 23.11.2021; № 1020493 від 01.12.2021; № 1020644 від 15.12.2021; № 1020732 від 22.12.2021; № 1020803 від 29.12.2021; № 1020876 від 05.01.2022; № 1020935 від 12.01.2022; № 1021007 від 19.01.2022; № 1021076 від 26.01.2022; № 124 від 02.02.2022; № 251 від 08.02.2022; № 340 від 16.02.2022; № 500 від 23.02.2022, а також податкові накладні.

Зазначені поставки були оплачені відповідачем повністю, а саме: на суму 40 446,46 грн до звернення позивача до суду та після звернення до суду на суму 3 232 493,90 грн, що стало підставою для закриття провадження у справі в частині осново боргу за ухвалою від 16.01.2023.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення неустойку (пеню) у розмірі 402 400,10 гррн, 3% річних у розмірі 66 147,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 554 495,82 грн у зв`язку з порушенням відповідачем строків розрахунків за переданий товар.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору протягом червня 2021 року - лютого 2022 року позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 3 272 493,90 грн, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними за вказаний період, підписаними у двосторонньому порядку та скріпленими печатками сторін.

Як визначено у п. 2.10 Договору, з урахуванням додаткової угоди від 01.04.2020, оплата за товар здійснюється протягом 120 календарних днів від дати поставки (дати поставки/дати реалізації товару покупцем) за умови, що Постачальник належним чином виконав вимоги п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору. Якщо Постачальник виконав вимоги п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору пізніше 10-денного (десятиденного) строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання Постачальником всіх умов п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору.

У п. 2.9 Договору визначено, що обов`язковою умовою для оплати поставленого Товару є наявність у Покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку відповідної накладної (видаткової та товарно-транспортної), зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених Розділом 4 Договору, а також відповідність цін в накладній діючому Прайс-листу та належне виконання Постачальником вимог п. 4.7 даного Договору.

При відсутності одного із зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення, наявності розбіжностей у відомостях чи даних, Постачальник повинен надати відсутні документи або привести документи у відповідність до вимог чинного законодавства України та вимог цього Договору, пп. 12.1 Додатку 3 до даного Договору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки.

Як зазначає відповідач у відзиві, видаткові накладні не містять інформацію, передбачену п. 4.3 Договору та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто оформлені неналежним чином, що свідчить про необхідність застосування положення п. 2.10 Договору щодо відстрочення платежу та відсутність порушення термінів оплати товару.

Розглянувши вказані заперечення, суд їх відхиляє, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, незважаючи на надання позивачем видаткових накладних, які не містять усю необхідну інформацію, не пред`явив позивачу жодних вимог про приведення цих документів у відповідність до вимог Договору, можливість чого передбачено його пунктом 2.9, не відмовився від прийняття товару, а навпаки прийняв його за відповідними накладними, визнавши таким чином виконання позивачем договірних умов, зокрема за п. 2.9.

Крім того, докази відмови відповідача від Договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами Договору відсутні.

Отже, суд доходить висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" повинно було здійснити оплату переданого товару протягом 120 календарних днів від дати поставки, однак, в порушення умов Договору, у визначений строк зобов`язання щодо оплати поставленого товару не здійснив, та є таким, що прострочив його виконання.

У зв`язку із простроченням оплати поставленого товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 554 495,82 грн загальний період прострочення листопад 2021 року - жовтень 2022 року та 3% річних у розмірі 66 147,82 грн за загальний період прострочення з 28.10.2021 по 13.11.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі якої позивач звертається з указаними вимогами, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню у зв`язку з допущенням арифметичних помилок у розрахунках та неправильним визначенням початку періоду прострочення за кількома поставками.

Отже, за перерахунком суду, з відповідача на користь позивача з відповідач слід стягнути інфляційні втрати у розмірі 554 441,82 грн та 3% річних у розмірі 66 144,13 грн.

Крім того, позивачем нараховано для стягнення з відповідача пеню у розмірі 402 400,10 грн за загальний період прострочення з 28.10.2021 по 13.11.2022.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що застосований позивачем договірний розмір при розрахунку пені не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, однак нараховано пеню за період, що перевищує обмежений законом шестимісячний строк для її нарахування (сторонами у Договорі такий строк збільшено не було), а також помилково визначено початок періоду прострочення відповідача за кількома поставками.

Отже, за перерахунком суду, враховуючи допустиме обмеження періоду нарахування пені, позовні вимоги про стягнення неустойки підлягають частковому задоволенню на суму 291 808,07 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

За наведених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» (вул. Бутлерова, буд. 1, м. Київ, 02090, ідентифікаційний код 40720198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА» (вул. Московська, 32/2, 1 поверх, м. Київ, 01010, ідентифікаційний код 30373419) інфляційні втрати у розмірі 554 441,82 грн, 3% річних у розмірі 66 144,13 грн, неустойку у розмірі 291 808,07 грн та судовий збір у розмірі 13 685,91 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 09.02.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко