ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 року м. Дніпро Справа № 904/8978/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Фізичної особи - підприємця Вітютневої Любові Іллівни

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2022 р.

( суддя Ярошенко В.І., м. Дніпро, повний текст рішення складено 18.05.2022 р.)

у справі

за позовом

Дніпропетровської технічної школи Товариства сприяння оборони України,

м. Дніпро

до Фізичної особи - підприємця Вітютневої Любові Іллівни,

м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 216 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Дніпропетровська технічна школа Товарства сприяння оборони України звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Вітютневої Любов Іллівни, про стягнення заборгованості з орендної плати, у розмірі 216 000 грн. за останні 36 місяців ( по 6 000 грн. ).

Позовні вимоги обгрунтовані не виконання Відповідачем умов Договору оренди нежитлового приміщення № 19/01-17 від 03.01.2017р., укладеного між Дніпропетровською технічною школою Товариства сприяння обороні України та фізичною особою-підприємцем Вітютневою Любов`ю Іллівною, в частині оплати орендних платежів.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2022 р. у справі № 904/8978/21 позов Дніпропетровської технічної школи Товариства сприяння оборони України задоволено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Вітютневої Любові Іллівни на користь Позивача основну заборгованість, у розмірі 216 000 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 240 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, Фізична особа - підприємець Вітютнева Л. І. звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Одночасно Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не були у повному обсязі з`ясовані обставин, що мають значення для справи, не надано вмотивованої оцінки аргументу Відповідача про недійсність договору та не було досліджено питання про правомірність укладення договору.

Скаржник зазначає на тому, що з Відповідача стягнуто заборгованість з орендної плати за 36 місяців, однак згідно рішення, суд першої інстанції не встановлював обставини щодо продовження строку оренди.

Скаржник звертає увагу суду на те, що жодних додаткових угод про продовження строку оренди між сторонами не укладалось, а матеріали судової справи не містять доказів, що підтверджують продовження строку оренди нежитлового приміщення.

Скаржник також звертає увагу суду на те, що Орендодавець надіслав Відповідачу пропозицію на укладення нового договору, що свідчить про відсутність будь-яких невиконаних зобов`язань між сторонами. Крім того зазначає, що Позивачем не надано жодних доказів, які підтверджували використання приміщення Орендарем.

Скаржник зазначає на тому, що Господарський суд Дніпропетровської області задовольнив вимоги позивача поза межами строку позовної давності.

Від Скаржника надійшла до апеляційного суду заява про застосування строку позовної давності до вимог Позивача.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Дніпропетровська технічна школа Товариства сприяння оборони України у своєму відзиві вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити рішення господарського суду без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції встановлені обставини справи у правовідносинах між Позивачем та Відповідачем, які виникли з оренди нерухомого майна, вивчено всі матеріали справи, докази та дана правова оцінка.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 р. визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2022 р., поновлено Фізичній особі - підприємцю Вітютневій Л. І. строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємцч Вітютневої Л. І. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2022 р. у справі № 904/8978/21. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Білецької Л.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду №106 від 10.01.2023 р., проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 р. визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2022 р. у справі № 904/8978/21 прийнято до свого провадження, для розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

03.01.2017 р. між Дніпропетровською технічною школою Товариства сприяння обороні України ( Орендодавець ) та фізичною особою-підприємцем Вітютневою Любов`ю Іллівною ( Орендар ) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 19/01-17, відповідно до розділу 1 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування приміщення, що орендується пр. Кірова, 50-Г, загальною площею 368 кв. м.

Згідно п. 2.1 договору приміщення, що орендується, надається орендарю для використання у господарській діяльності.

П. 3.1 договору встановлено, що приймання-передача приміщення, що орендується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін.

Приймання передача приміщення, що орендується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін. Комісія перевіряє стан приміщення та складає Акт прийому - передачі, в якому відображається стан приміщення та всі його невідповідності розділу 1 цього договору. Приміщення, що орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання Акту прийому передачі ( п.п. 3.1, 3.4, 3.6 договору).

Відповідно п. 4.1 договору, строк оренди складає з 03.01.2017 р. по 31.12.2017 р..

П. 5.1 договору передбачено, що розмір орендної плати за приміщення, що орендується, в цілому складає 6 000 грн. на місяць, встановлюється згідно з Протоколом узгодження про договірну ціну, який підписаний належним чином сторонами та вважається невід`ємною частиною цього договору.

Орендар зобов`язаний протягом 10 днів з моменту прийняття приміщення, що орендується, перерахувати орендну плату поточний та наступний місяці ( п. 5.2 договору ).

Відповідно до п. 5.3 договору всі витрати пов`язані з комунальними послугами сплачуються Орендарем згідно з рахунками Орендодавця на підставі рахунків відповідних організацій, а витрати пов`язані з електропостачанням сплачуються орендарем, у відповідності до п. 5.4 Договору, згідно з показниками окремо встановленого лічильника, а в разі його відсутності - згідно розрахунків потужності електрообладнання.

Згідно з п. 5.7 договору, оплата за цим договором здійснюється Орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 10 числа кожного поточного місяця; причому: орендна плата - наперед за наступний місяць, а електропостачання, опалення, водопостачання, вивіз сміття, тощо - за минулий місяць.

Орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно здійснювати платежі орендодавцю ( п. 7.1 договору ).

П. 8.1 договору передбачено, що повернення Орендодавцю приміщення, що орендується, здійснюється двосторонньою комісією, яка складається із представників Сторін.

При передачі приміщення, що орендується, складається Акт прийому-передачі, який підписується повноважними представниками сторін ( п. 8.2 договору ).

У разі не звільнення Орендарем приміщення, яке орендується, на протязі 5-ти діб після закінчення строку дії договору або з дати його дострокового розірвання, Орендодавець письмово повідомляє Орендаря про дату звільнення приміщення від його майна. У разі відсутності Орендаря або його представника, Орендодавець самостійно звільняє приміщення від майна орендаря про що складається відповідний акт ( п. 8.7 договору ).

В п. 14.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Протоколом № 19/01-17 угоди про договірну ціну за договором № 19/01-17 від 03.01.2017 р. встановлено, що сума орендної плати за орендовану площу 368 м2 складає 6 000 грн. на місяць..

03.01.2017 р. сторонами був підписаний акт прийому передачі приміщення в оренду за договором оренди № 19/01-17 від 03.01.2017 р..

13.07.2020 р. Позивачем направлено на адресу відповідача лист № 40 з пропозицією укласти договір оренди на новий строк, або направити повноважного представника протягом 5 робочих днів з дня отримання повідомлення для складання Акту приймання-передачі нерухомого майна із оренди.

14.09.2021 р. на адресу Відповідача Позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 19/01-17 від 03.01.2017 р., яка Відповідачем отримана особисто 15.09.2021 р..

Відповідачем на адресу Позивача не надіслано жодного повідомлення про наміри припинити дію Договору оренди та не надано останньому Акт приймання-передачі об`єкту з оренди для підписання, а також до дня подачі позовної заяви Відповідач приміщення не звільнив, орендну плату за користування об`єктом оренди не здійснює. На будь-які звернення не реагує.

На час прийняття рішення, доказів оплати орендної плати в повному обсязі сторонами до матеріалів справи не надано.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом, про стягнення суми заборгованості з орендної плати, в розмірі 216 000 грн..

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд визнав їх доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі виникли відносини з договору найму (оренди), врегульовані главою 58 ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до норм ч. 1 та 2 ст. 283 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції - 03.01.2017 р., між Дніпропетровською технічною школою Товариства сприяння обороні України ( Орендодавець ) та фізичною особою-підприємцем Вітютневою Любов`ю Іллівною ( Орендар ) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 19/01-17, за умовами розділу 1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення, що орендується пр. Кірова, 50-Г, загальною площею 368 кв. м..

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати орендних платежів.

Відповідно п. 4.1 договору, строк оренди складає з 03.01.2017 р. по 31.12.2017 р..

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розмір орендної плати за приміщення, що орендується, в цілому складає 6 000 грн. на місяць, встановлюється згідно з Протоколом узгодження про договірну ціну, який підписаний належним чином сторонами та вважається невід`ємною частиною цього договору.

Матеріали справи свідчать, що 03.01.2017 р. сторонами був підписаний акт прийому передачі приміщення в оренду за договором оренди № 19/01-17 від 03.01.2017 р., та протокол № 19/01-17 угоди про договірну ціну за договором № 19/01-17 від 03.01.2017 р., яким встановлено, що сума орендної плати за орендовану площу 368 м2 складає 6 000 грн. на місяць.

Орендар зобов`язаний протягом 10 днів з моменту прийняття приміщення, що орендується, перерахувати орендну плату поточний та наступний місяці (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 5.7 договору, оплата за цим договором здійснюється Орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 10 числа кожного поточного місяця; причому: орендна плата - наперед за наступний місяць, а електропостачання, опалення, водопостачання, вивіз сміття, тощо - за минулий місяць.

Тобто, за умовами вказаного договору, кожного 10-го числа кожного місяця виникає окреме грошове зобов`язання по орендній платі за певний місяць.

Відповідно до п. 7.1 договору, Орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно здійснювати платежі орендодавцю.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2021р., за вих. № 39, на адресу Відповідача Позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 19/01-17 від 03.01.2017 р.. Вказана вимога відповідачем отримана особисто 15.09.2021 р..

Таким чином, відповідно до п. 5.7 договору, строк оплати орендних платежів є таким, що настав.

Матеріали справи не містять доказів виконання Відповідачем зобов`язання з оплати орендної плати на загальну суму 216 000 грн. в порядку та в строки ( за останні 36 місяців по 6 000 грн. ), встановлені Договором, тому суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги Позивача, про стягнення з Відповідача основного боргу на зазначену суму.

Доводам Скаржника щодо правомірності укладення договору та його недійсності, судом першої інстанції була надана належна оцінка.

Так, господарський суд зазначив, що твердження про недійсність договору укладеного між Позивачем та фізичною особою-підприємцем Вітютневою Любов`ю Іллівною є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази визнання договору недійсним, а тому суд дійшов до висновку, що договір № 19/01-17 від 03.01.2017 р. є чинним станом на день розгляду справи.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому доказів того, що договір № 19/01-17 від 03.01.2017р. є нікчемним або визнаний судом недійсним матеріали справи не містять, відтак в силу ст. 204 Цивільного кодексу України, якою закріплена презумпція правомірності правочину, тобто вчинений правочин вважається правомірним, отже таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 2-1383/2010.

З приводу доводів Відповідача, що передача зазначеного нежитлового приміщення в оренду відбулася на підставі договору, укладеного без участі Фонду державного майна України та його дозволу (без участі органу місцевого самоврядування щодо комунального майна), оскільки дане майно відноситься до комунальної власності, місцевий господарський суд обгрунтовано зазначив, що Відповідачем не надано жодного належного доказу того, що нежитлове приміщення, що орендується за адресою: м. Дніпро, пр. Кірова, 50-Г, загальною площею 368 кв. м, відноситься до одних з об`єктів оренди державної/комунальної власності відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Крім того, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності Дніпропетровської технічної школи ТСОУ (КВЕД) є, зокрема, 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Тобто, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна входить до меж господарської діяльності Позивача.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судахздійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Відповідач, заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на безпідставновті позовних вимог Позивача, повинен довести зазначені обставини.

Однак, як встановив суд першої інстанції, Відповідач не надав доказів повернення об`єкта оренди Орендодавцеві за актом приймання-передачі, як передбачено умовами договору, також, Відповідач взагалі не надав доказів сплати орендних платежів на користь Орендодавця.

Натомість суд встановив, що вказаний договір відповідно до ст. 764 ЦК України після закінчення строку договору, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця був поновленим на строк, який раніше встановлений договором.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з Фізичної особи - підприємця Вітютневої Любов Іллівни заборгованості з орендної плати, у розмірі 216 000 грн. за останні 36 місяців ( по 6 000 грн. ).

Заява Скаржника до апеляційного суду про застосування строку позовної давності до вимог Позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставною, оскільки Позивачем не пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з орендної плати, у розмірі 216 000 грн. за останні 36 місяців ( по 6 000 грн. ). Крім того, Відповідач не заявляв суду першої інстанції про застосування строку позовної давності до вимог Позивача, подавши таку заяву до апеляційного суду з порушенням приписів ГПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2022 р. у справі № 904/2175/22 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта ОСОБА_1 .

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2022 р. у справі № 904/2175/22 зупинену ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2022 р..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін