ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Справа № 910/4542/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача Ястремський О.Я. адвокат,

від відповідача Дем`янець Я.В. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив

Імоті, м. Київ

до акціонерного товариства Сенс Банк, м. Київ

про стягнення 5 695 173 грн. 84 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті до акціонерного товариства АЛЬФА-БАНК про стягнення з відповідача 4 614 216 грн. 34 коп. надмірно сплачених коштів за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року, предметом якого виступало нерухоме майно торгівельний комплекс А-2, А-2, загальною площею 9 145,2 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, буд. 55/1, м. Черкаси, Черкаська область.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 червня 2022 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті передано на розгляд Господарського суду Черкаської області.

Відповідно до ст.ст. 6, 32 ГПК України вищезазначену справу 19 липня 2022 року передано на розгляд судді Васяновичу А.В.

Ухвалою місцевого господарського суду від 25 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11 год. 00 хв. 22 вересня 2022 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 22 вересня 2022 року суд відклав розгляд справи на 11 год. 30 хв. 06 жовтня 2022 року та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року відкладено підготовче засідання на 12 год. 00 хв. 25 жовтня 2022 року.

Проте, судове засідання призначене на 12 год. 00 хв. 25 жовтня 2022 року не відбулося, у зв`язку з оголошенням на території Черкаської області в цей час повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року призначено розгляд справи в підготовчому засіданні на 11 год. 00 хв. 15 листопада 2022 року.

03 листопада 2022 року від відповідача до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

15 листопада 2022 року до суду від позивача надійшла заява від 14 листопада 2022 року про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 4 614 216 грн. 34 коп. боргу, а також 97 846 грн. 67 коп. 3% річних та 983 110 грн. 83 коп. інфляційних витрат.

Заяву позивача суд прийняв до розгляду, а тому позов розглядається з урахуванням відповідної заяви від 14 листопада 2022 року.

Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 05 січня 2023 року.

Проте, судове засідання призначене на 10 год. 00 хв. 05 січня 2023 року не відбулося, у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду.

Ухвалою суду від 05 січня 2023 року розгляд справи по суті призначено на 11 год. 30 хв. 18 січня 2023 року.

Проте, судове засідання призначене на 11 год. 30 хв. 18 січня 2023 року також не відбулося, у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду.

Ухвалою суду від 18 січня 2023 року розгляд справи по суті призначено на 11 год. 30 хв. 30 січня 2023 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 30 січня 2023 року суд оголосив перерву до 10 год. 30 хв. 02 лютого 2023 року.

Під час розгляду справи судом враховано, що акціонерне товариство Альфа-Банк змінило назву на акціонерне товариство Сенс Банк, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні просив закрити провадження у справі. Проти вимог щодо стягнення інфляційних та річних заперечував з підстав викладених у письмовому запереченні.

Відповідач вважає, що заява позивача від 14 листопада 2022 року про збільшення позовних вимог суперечить приписам ч. 3 ст. 46 ГПК України, оскільки за своєю суттю є заявою про одночасну зміну підстав та предмета позову, а тому заявлені нові вимоги не можуть бути предметом розгляду по даній справі.

Зобов`язання банку щодо повернення заявленого позивачем до стягнення основного боргу в сумі 4 614 216,34 грн. повністю припинилось, у тому числі: 25 жовтня 2022 року у сумі 1 526 025,28 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, та 26 жовтня 2022 року у сумі 3 088 191,06 грн. - шляхом сплати.

Тобто, первісний предмет спору у справі, що розглядається повністю відсутній.

Крім того, відповідач вказує, що у відповідності до спеціальної норми закону, а саме, п. 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, починаючи з 24 лютого 2022 року і до теперішнього дня, всі позичальники звільняються від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, тобто від сплати інфляційних нарахувань та 3% річних за весь час прострочення, через що всі кредитодавці (позикодавці), і AT Сенс Банк у даному випадку не виключення, позбавлені можливості отримувати задоволення своїх вимог щодо стягнення кредитної заборгованості з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини не є правовідносинами, для яких п. 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України передбачає звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а іншої спеціальної норми, яка б звільняла кредитодавців (позикодавців) у період дії воєнного стану від такої відповідальності по їх власних прострочених зобов`язаннях, на теперішній час немає.

Разом з тим, переважну більшість кредитодавців (позикодавців) завжди становили і зараз становлять банки, стала, безперебійна та надійна робота яких в умовах воєнного стану як ніколи є важливою та необхідною.

З посиланням на ст. 8 ЦК України, ч. 10 ст. 11 ГПК України відповідач просить застосувати аналогію закону, а тому вважає, що заявлені вимоги про стягнення річних та інфляційні не підлягають задоволенню.

Водночас, відповідач просить суд зменшити розмір річних.

В судовому засіданні, яке відбулося 02 лютого 2023 року згідно з ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №910/4542/22.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року, предметом якого виступало нерухоме майно торгівельний комплекс А-2, А-2, загальною площею 9 145,2 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, буд. 55/1, м. Черкаси, Черкаська область.

Щодо заяви позивача від 14 листопада 2022 року в якій останній просить суд крім основного боргу також стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 97 846 грн. 67 коп. 3% річних та 983 110 грн. 83 коп. інфляційних витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Такі висновки щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20.

В даному випадку позивач до закінчення підготовчого засідання доповнив свої первісні позовні вимоги новими вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Заявлені додаткові вимоги в заяві про збільшення позовних вимог від 14 листопада 2022 року суд розцінив як заяву позивача про зміну предмета позову та з огляду на висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021року у справі №910/18389/20 про можливість змінювати предмет позову шляхом доповнення позовних вимог новими прийняв її до розгляду, про що вказано в протоколі судового засідання від 15 листопада 2022 року.

При цьому судом було також враховано висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладений у постанові від 17 серпня 2021 року зі справи №910/19210/15.

Судом встановлено, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами спору попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року, і стосуються зобов`язання банку перед товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті повернути забезпечувальний платіж в сумі 4 614 216 грн. 34 коп., у зв`язку з не укладенням у визначений строк основного договору щодо нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень торгівельного комплексу (група нежитлових приміщень №56-59, що складається з нежитлових приміщень першого поверху (група нежитлових приміщень №№ 56,57,58,59), літ. А, загальною площею 165,6 кв. м, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1.

16 вересня 2020 року між акціонерним товариством Альфа-Банк (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк, обумовлений п. 6.1. цього договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна та/або договори купівлі-продажу нерухомого майна (надалі Основний договір та/або Основні договори), на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Предметом Основного договору є: нерухоме майно - торгівельний комплекс, А-2, А'-2, загальною площею 9 145,2 кв.м., що знаходяться за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1 та обладнання (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. попереднього договору сторони дійшли домовленостей, що ціна договору складається з ціни нерухомого майна та ціни обладнання, що за Основним договором разом становитиме гривневий еквівалент 2 200 000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на дату здійснення платежів, з ПДВ.

Пунктами 2.2. та 2.3. попереднього договору визначено, що розрахунок за продаж зазначеного нерухомого майна та обладнання буде здійснюватися в національній валюті України - гривні.

Сторони домовились, що покупець зобов`язаний сплатити повну ціну нерухомого майна та обладнання до укладення Основного договору шляхом перерахування грошових коштів в сумі вказаній в п.2.1. цього договору.

Згідно п. 3.1., 3.2., 3.4. попереднього договору з метою підтвердження та реалізації своїх намірів щодо укладення Основного договору і своєї платіжної спроможності, покупець, перераховує на поточний рахунок продавця, грошові кошти у сумі 1 800 000,00 доларів США, без ПДВ, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на дату здійснення оплати (надалі - забезпечувальний платіж).

Вказана сума забезпечувального платежу перераховується у забезпечення виконання зобов`язань покупця, що виникають на підставі цього договору, та є видом забезпечення встановленим цим договором, у розумінні ст. 546 Цивільного кодексу України. Під час взаєморозрахунків за Основним договором, зазначена сума в день підписання Основного договору буде зарахована у належний з покупця платіж за Основним договором.

Загальна сума платежів, що здійснюватиметься покупцем після сплати забезпечувального платежу до укладення Основного договору, буде дорівнювати гривневому еквіваленту 400 000,00 доларів США різниці між загальною сумою, наведеною в п. 2.1 цього договору, та сплаченою сумою забезпечувального платежу з урахуванням пп. 3.3 цього договору, за курсом, встановленим НБУ на дату здійснення платежів. Вся зазначена сума сплачується покупцем до укладення Основного договору та до моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за покупцем.

За домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору, при умові виконанні сторонами додаткових умов, здійснюватиметься не пізніше 16 листопада 2020 року (включно) (п. 6.1. попереднього договору).

На виконання умов попереднього договору позивач перерахував відповідачу кошти на загальну суму 59 340 000 грн. 00 коп., що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень.

Позивач виконав свої зобов`язання за попереднім договором, сплативши відповідачу забезпечувальний платіж.

В подальшому, додатковим договором від 16 жовтня 2020 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна було змінено розмір забезпечувального платежу з 1 800 000 доларів США до 2 100 000 доларів США.

Додатковим договором від 12 листопада 2020 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились, що продаж нерухомого майна може бути здійснений шляхом продажу його частинами, та продовжили строк для укладення основного договору до 31 грудня 2020 року включно.

Додатковим договором від 29 грудня 2020 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 29 січня 2021 року включно.

Додатковим договором від 29 січня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 березня 2021 року включно.

Додатковим договором від 23 березня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 30 квітня 2021 року включно.

Додатковим договором від 26 квітня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 30 червня 2021 року включно.

Також, даним додатковим договором були внесені зміни в опис нерухомого майна, яке було поділено на нерухоме майно - 1: торгівельний комплекс, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, що складається з торгового комплексу А-2, загальною площею 8 979,6 кв.м., дахової котельні В, загальною площею, 51,7 кв.м., огорожі 1,4, вимощення I, II та трансформаторної підстанції Г-1, загальною площею 46,5 кв.м. та обладнання, ціна якого була встановлена в сумі 1 936 976,40 (один мільйон дев`ятсот тридцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят шість) доларів США 40 центів та нерухоме майно - 2: нежитлові приміщення торгівельного комплексу (група нежитлових приміщень №56-29), що складається з нежитлових приміщень першого поверху (група нежитлових приміщень №№ 56, 57, 58, 59), літ. А, загальною площею 165,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, ціна якого була встановлена в сумі 263 023,60 (двісті шістдесят три тисячі двадцять три) долари США 60 центів.

26 квітня 2021 року на часткове виконання умов попереднього договору, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до якого AT Альфа Банк продало, а товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті придбало нерухоме майно -1, а саме: торгівельний комплекс, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, що складається з торгового комплексу А-2, загальною площею 8 979,6 кв.м., дахової котельні В, загальною площею, 51,7 кв.м., огорожі 1,4, вимощення I, II та трансформаторної підстанції Г-1, загальною площею 46,5 кв.м. та обладнання згідно переліку визначеного в Додатку №1 до Договору (надалі - договір купівлі-продажу).

Пунктом 2.1. договору купівлі-продажу була визначена вартість відчужуваного нерухомого майна та обладнання, яка складає 54 725 000 грн. з ПДВ, що становить еквівалент 1 936 976,40 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на дату здійснення оплати, з яких: 48 708 569,31 гри. без ПДВ сплачується в рахунок оплати ціни за нерухоме майно та 6 016 430, 69 грн. сплачується в рахунок оплати ціни за обладнання.

Грошові кошти, які були сплачені покупцем відповідно до умов попереднього договору в якості забезпечувального платежу були зараховані в рахунок оплати вищевказаного майна та обладнання. Станом на момент укладення договору купівлі-продажу покупцем було здійснено повний розрахунок за придбане майно, що підтверджується п. 2.2. договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, відповідач частково виконав свої зобов`язання за попереднім договором, продавши позивачу нерухоме майно - 1 та обладнання.

Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - 1, у відповідача залишились зобов`язання за попереднім договором щодо продажу позивачу нерухомого майна - 2, загальною площею 165,6 кв.м.

Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - 1, залишок сплаченого позивачем відповідачу забезпечувального платежу склав 4 615 000 грн., які при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна - 2 мали бути зараховані в рахунок оплати його вартості.

В подальшому, додатковим договором від 30 червня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 серпня 2021 року включно.

Додатковим договором від 31 серпня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 грудня 2021 року включно.

Додатковим договором від 30 грудня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 січня 2022 року включно.

Однак, в строки передбачені додатковим договором від 30 грудня 2021 року відповідач не уклав з позивачем Основний договір щодо продажу нерухомого майна - 2, площею 165,6 кв.м., у зв`язку з чим з 01 лютого 2022 року попередній договір припинив свою дію.

Крім того, з Інформаційної довідки отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в державному реєстрі відсутня інформація про те, що відповідач є власником нерухомого майна - 2, площею 165,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, яке він мав продати позивачу згідно умов попереднього договору.

Відповідно до п. 5.2. попереднього договору (в редакції зміненій додатковим договором від 26 квітня 2021 року) у випадку не укладення Основних договорів з вини продавця, останній зобов`язується повернути покупцеві протягом 10 робочих днів з дати, встановленої п. 6.1. цього договору, в гривні усю суму фактично отриманих від покупця грошових коштів за цим договором як забезпечувальний платіж по неукладеному Основному договору.

Оскільки з 01 лютого 2022 року попередній договір припинив свою дію і Основний договір щодо нерухомого майна - 2 укладений не був, у відповідача виник обов`язок до 15 лютого 2022 року повернути позивачу усю суму фактично отриманих від позивача грошових коштів, за вирахуванням ціни нерухомого майна-1, яке вже було продано позивачу.

Однак, на день звернення позивача до суду, відповідач кошти не повернув.

В зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 4 614 216, 34 грн. боргу.

Водночас, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, а зобов`язання припинене з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною. Господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у ч. 1 ст. 598, ст. 599 та ст. 601 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Заявою від 25 жовтня 2022 року №46571-41.4/2022, надісланою засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення зі ШКІ 513, банк повідомив товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог у сумі 1 526 025 грн. 28 коп., внаслідок чого зобов`язання банку перед товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті щодо повернення забезпечувального платежу щодо нерухомого майна - 2 в сумі 4 614 216 грн. 34 коп. за укладеним між сторонами попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року припинилось на цю суму.

Даний факт позивач не спростовує.

Оскільки за загальним правилом наслідком подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково, зобов`язання банку перед товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті щодо повернення забезпечувального платежу в сумі 4 614 216 грн. 34 коп., що виступає предметом спору у справі № 910/4542/22, є таким, що припинилось частково у сумі 1 526 025 грн. 28 коп. на підставі заяви банку від 25 жовтня 2022 року №46571-41.4/2022.

У частині, що залишилась після зарахування, а саме, у сумі 3 088 191 грн. 06 коп., вказане зобов`язання банку перед товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті також припинилось.

Вказану суму банк сплатив на користь товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті меморіальним ордером № від 26 жовтня 2022 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Отже, під час розгляду справи в суді відповідач виконав своє грошове зобов`язання в розмірі 4 614 216 грн. 34 коп..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідачем виконано грошове зобов`язання в сумі 4 614 216 грн. 34 коп., суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутній предмет спору, а провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем заявлено вимоги про стягнення 97 846 грн. 67 коп. 3% річних та 983 110 грн. 83 коп. інфляційних витрат нарахованих за період з 16 лютого 2022 року по 31 жовтня 2022 року.

Однак нарахування річних та інфляційних позивачем здійснено невірно, оскільки як зазначалося вище, 26 жовтня 2022 року відповідачем було сплачено решту суми боргу в розмірі 3 088 191 грн. 06 коп.

Таким чином, за період з 16 лютого 2022 року по 24 жовтня 2022 року (25 жовтня 2022 року заява банку про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог у сумі 1 526 025 грн. 28 коп.) розмір інфляційних втрат нарахованих на суму боргу 4 614 216 грн. 34 коп. складає 983 110 грн. 62 коп., 3% річних 95 191 грн. 89 коп.

Розмір 3% річних нарахованих за 25 жовтня 2022 року на суму боргу 3 088 191 грн. 06 коп. складає 253 грн. 82 коп., інфляційне збільшення боргу не відбулося.

Отже, з урахуванням вищенаведеного розрахунку з відповідача підлягає стягненню 983 110 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 95 445 грн. 71 коп. 3% річних, а в решті вимог про стягнення річних та інфляційних слід відмовити.

Приписи п. 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України до даних правовідносин не застосовуються, а тому доводи відповідача з цього приводу суд відхиляє.

Безпідставним є також посилання відповідача на положення ст.8 ЦК України, ч. 10 ст. 11 ГПК України, оскільки підстави для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання врегульовано цивільним законодавством, зокрема, ст. 617 ЦК України.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру процентів річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 вказала, що у разі коли відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та принципи розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити (погоджений сторонами у договорі) загальний розмір процентів річних, встановлених як відповідальність за час прострочення грошового зобов`язання.

Проте, на відміну від обставин справи №902/417/18 в даній справі сторони в договорі не встановлювали самостійно і не збільшували вже визначений Законом мінімальний розмір річних (3%), а тому підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення судом заявлених вимог про стягнення 3% річних суд не вбачає.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі, крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

Водночас повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі №910/4542/22 в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 4 614 216 грн. 34 коп. надмірно сплачених коштів - закрити.

3. Стягнути з акціонерного товариства Сенс Банк, вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, ідентифікаційний код 23494714 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Креатив Імоті, вул. Парково-Сирецька, 15А м. Київ, ідентифікаційний код 41818092 983 110 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 95 445 грн. 71 коп. 3% річних та 12 942 грн. 96 коп. судового збору.

4. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 02 лютого 2023 року.

Суддя А.В.Васянович