ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р. Справа№ 911/1313/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Муравляніка О.С. за ордером;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: не з`явився;

від третьої особи 4: не з`явився;

від третьої особи 5: Ульяника Р.Б. самопредставництво;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипільська колота цегла"

на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2022 р. (повний текст складено 24.06.2022 р.)

у справі № 911/1313/21 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипільська колота цегла"

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3 та 4. ОСОБА_4

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 5. Київської обласної державної адміністрації

про скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Трипільська колота цегла" (далі - позивач, Товариство) звернулось у Господарський суд Київської області з позовом Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач 1) та просило суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №389-УБД від 16.03.2021 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору оренди землі від 10.08.2004, укладеним з Виконкомом Обухівської міської ради, позивачу надано в оренду земельну ділянку площею 8,046 га в м.Обухів, "промислова зона", під розміщення піщаного кар`єру Стругнівського родовища строком на 10 років, вирішується питання щодо поновлення договору оренди на новий строк і позивач мав спеціальний дозвіл на користування надрами. У березні 2021 позивачу стало відомо, що частина земельної ділянки перейшла у власність до ОСОБА_2 (третя особа 2) та ОСОБА_3 (третя особа 3), які придбали їх у ОСОБА_1 (третя особа 1) та ОСОБА_4 (Третя особа 4). Першочергове набуття права власності у останніх виникло на підставі спірного наказу відповідача "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" №389-УБД від 16.03.2021 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12 січня 2022 року у позові відмовлено, оскільки позивачем не доведено належними доказами наявності у нього права оренди земельних ділянок, на захист якого подано позов.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трипільська колота цегла" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини справи, оскільки позивач фактично в період з 10.08.2004 року до 25.03.2021 продовжував користуватись, як орендар, земельною ділянкою, а від органів державної влади і місцевого самоврядування на адресу позивача не направлялись заперечення щодо подальшого користування або вимог щодо повернення земельних ділянок, переданих в оренду. Крім того, з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які подавалась суду першої інстанції, вбачається, що ними не подавались відповідачу клопотання про затвердження документації із землеустрою та передання безоплатно у власність земельних ділянок.

Учасники процесу неодноразово належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення сторонам ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи на повідомлені ними адреси електронної пошти, а третім особам рекомендованими відправленнями і телефонограмами.

Ураховуючи положення статей 202, 270 ГПК України, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, з огляду на обізнаність сторін про розгляд справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, і участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників відповідача і третіх осіб 1-4.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, також вважав, що даний спір підвідомчий саме господарському суду.

Представник третьої особи 5 у судовому засіданні також вважає спір підвідомчим господарським судам України.

Заслухавши пояснення представників позивача і третьої особи 5, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач просить визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" №389-УБД від 16.03.2021 року.

В якості підстави позову позивач посилається на неправомірну зміну цільового призначення та присвоєння нових кадастрових номерів орендованим позивачем на підставі Договору оренди землі б/н від 10.08.2004 року, укладеного з Виконкомом Обухівської міської ради, земельним ділянкам з кадастровими номерами :03:004:0030 та :03:004:0031, що знаходяться у м.Обухів, Київської області, та подальшу неправомірну передачу спірних земельних ділянок уже з кадастровими номерами :03:004:0051 та :03:004:0052 на підставі спірного Наказу відповідача №389-УБД від 16.03.2021 року у власність громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які в подальшому 22.03.2021 року були відчужені на підставі договорів купівлі-продажу громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що спірний Наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 389-УБД від 16.03.2021 року порушує його право користування земельними ділянками :03:004:0030 та :03:004:0031, що знаходяться у м.Обухів, Київської області, набуте на підставі укладеного 10.08.2004 року між ТОВ "Трипільська колота цегла" та виконкомом Обухівської міської ради Обухівського району Київської області Договору оренди земельної ділянки площею 8,046 га (промислова зона під розміщення піщаного кар`єру Стугнівського родовища) на 10 років на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради № 882 від 27.07.2004 року.

Позивач вказує, що 25.03.2021 року директор Товариства під час виїзду за місцезнаходженням земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0030 та :03:004:0031, що розташовані у м.Обухів, для початку організації роботи з відвантаження піску, виявив, що на території земельних ділянок були фізичні особи, які представилися охороною та представниками нового власника земельних ділянок, доступ до земельних ділянок та майна товариства було обмежено, оскільки земельні ділянки кадастрові номера :03:004:0030 та :03:004:0031 належать іншим особам та було змінено їх кадастрові номери.

Зокрема, з`ясувалось, що земельна ділянка кадастровий номер :03:004:0051 площею 1,9637 га знаходиться у власності ОСОБА_2 з 22.03.2021 року та земельна ділянка кадастровий номер :03:004:0052 площею 2,000 га знаходиться у власності ОСОБА_3 з 22.03.2021 року.

Підставою набуття права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:0051 є договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Підставою набуття права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:0052 є договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В свою чергу, набуття земельних ділянок кадастровий номер :03:004:0051 площею 1,9637 га ОСОБА_4 та кадастровий номер :03:004:0052 площею 2,000 га ОСОБА_1 відбулось на підставі оскаржуваного Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 389-УБД від 16.03.2021 року за рахунок земельних ділянок, які перебувають в користуванні позивача.

Як стверджує позивач, відповідним Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 389-УБД від 16.03.2021 року також безпідставно та протиправно було змінено цільове призначення землі з земель промисловості, зокрема, за кодом 11.03 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого, на землі сільськогосподарського призначення за кодом 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, що відбулось з порушенням ст. 20 Земельного кодексу України, а згідно зі ст. 122 Земельного кодексу України розпорядження відповідною категорією земель не належить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

На підтвердження факту накладення земельних ділянок позивач посилається на дані роздруківки місцезнаходження земельних ділянок :03:004:0051 та :03:004:0052 з Публічної кадастрової карти та графічне зображення місця розташування і координати земельних ділянок :03:004:0030 та :03:004:0031.

Згідно з інформаційними довідками з Держгеокадастру земельні ділянки кадастрові номери :03:004:0030 та :03:004:0031 розташовані у м. Обухів, цільове призначення землі: 11.03 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого, форма власності - Державна власність. Користувачем на праві оренди земельних ділянок кадастрові номери :03:004:0030 та :03:004:0031 є ТОВ "Трипільська колота цегла".

Як зазначав позивач, за період користування вказаними земельними ділянками виконкомом Обухівської міської ради Обухівського району Київської області та Київською обласною державною адміністрацією не було встановлено порушень умов Договору оренди землі від 10.08.2004 року. На адресу Товариства не надходило повідомлень, листів щодо неналежного виконання умов договору оренди землі з боку орендаря та/або розірвання договору оренди землі.

Позивач зазначає, що земельні ділянки кадастрові номери :03:004:0030 та :03:004:0031 з 2004 року використовуються Товариством в господарській діяльності для зберігання піску та видобування пісків Стугнівського родовища на підставі спеціального дозволу на користування надрами на видобування пісків Стугнівського родовища.

Також відповідно до наданих відповідей Головного управління Держгеокадастру у Київській області на адвокатські запити представника позивача:

- у відповіді від 02.03.2021 року № 29-10-0.221-2416/2-21 на адвокатський запит від 23.02.2021 року №Т-02/18/-2М зазначено, що відповідно до інформації відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0030 та :03:004:0031 площами 3,2875 га та 1,6033 га обліковуються в користуванні на підставі договору оренди землі від 10.08.2004 року за ТОВ "Трипільська колота цегла" з цільовим призначенням 11.03 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств. Вид використання вказаних земельних ділянок - під розміщення піщаного кар`єру;

- у відповіді від 02.04.2021 року № 29-10-0.221-3756/2-21 на адвокатський запит від 12.03.2021 № Т-02/18/-3М зазначено, що відповідно до інформації відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0030 та :03:004:0031 площами 3,2875 га та 1,6033 га обліковуються за Обухівського міською радою і перебувають в користуванні ТОВ "Трипільська колота цегла" з цільовим призначенням 11.03 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, на підставі договору оренди землі від 10.08.2004 року. Вид використання вказаних земельних ділянок - під розміщення піщаного кар`єру.

Позивач стверджує, що за період з 2004 року по 25.03.2021 року право користування на підставі Договору оренди землі від 10.08.2004 року земельними ділянками з кадастровими номерами :03:004:0030 та :03:004:0031 площами 3,2875 га та 1,6033 га не було припинено ані за Договором оренди, ані за рішенням суду.

При цьому, позивач сам зазначає, що в проваджені Господарського суду м.Києва знаходиться справа №911/2595/19 за позовом Товариства до Київської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визнання поновленим Договору оренди землі від 10.08.2004 року.

Також позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на порушення його прав надрокористувача, оскільки земельні ділянки мали спеціальний статус згідно зі ст.ст. 18, 18-1 Закону України "Про надра". Позивач зазначає, що Товариство з 15.12.2003 року та з 28.12.2017 року отримує спеціальні дозволи на користування надрами на видобування пісків, придатних для виробництва силікатної цегли на Стугнівському родовищі. В ході розгляду спору позивачем також були надані пояснення та докази щодо зберігання на земельних ділянках піску.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 389-УБД від 16.03.2021 року, яким передано у власність інших осіб земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0051 та :03:004:0052 за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0030 та :03:004:0031, які за твердженням позивача, перебувають у його орендному користуванні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів поновлення Договору оренди на новий строк в установленому ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на 2014 рік, порядку і не доведено наявності у нього чинного спеціального дозволу на користування надрами, тому ним не доведено факту порушення його прав спірним розпорядженням.

Однак, Північний апеляційний господарський суд, за наслідком розгляду даного спору, прийшов до висновку, що оскаржуване рішення першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Частиною 2 статті 278 ГПК України визначено, що порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Статтею 124 Конституції України унормовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ст.ст. 5, 7, 8 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №920/40/19.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Водночас за змістом частини 1 статті 19 Цивільного-процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацію громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та із цивільним оборотом земельних ділянок, ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначено в порядку іншого судочинства.

Спір у цій справі виник внаслідок незаконної, на думку позивача, передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які в подальшому відчужили ці земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, спір у цій справі стосується захисту цивільного права, є приватноправовим і за суб`єктним складом має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення пов`язано із реалізацією прав фізичних осіб, яким передано у власність земельні ділянки, які позивач вважає частинами земельної ділянки, що, за доводами позивача, була передана йому в оренду.

Отже, спір та оскаржене судове рішення прямо впливає на права та обов`язки третіх осіб 1-4 , як учасників спірних цивільних правовідносин, яким передано земельні ділянки у власність.

Однак, особи, яким відповідач передав у власність спірні земельні ділянки, є фізичними особами і не мають статусу підприємців, чого позивач не заперечує. Саме із цих підстав спір у цій справі не належить до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України та має бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

Подібна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №920/40/19, від 04.02.2020 у справі №910/7781/19 та у постановах Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №922/1002/19, від 14.01.2020 у справі №922/808/19, від 14.01.2020 у справі №922/810/19, від 23.01.2020 у справі №922/811/19 від 17.02.2021 у справі №902/416/20.

При цьому, у вищевказаних справах №922/1002/19, №922/808/19, №922/810/19, №922/811/19, №902/416/20 Верховний Суд, встановивши, що одним із співвідповідачів має бути фізична особа, яка не має статусу підприємця, прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі та суб`єктний склад, враховуючи обов`язкові правові висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що даний спір підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а у порядку цивільного судочинства.

За змістом пункту 1 частини першої статті 175 і пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, тому апеляційна скарга задовольняється частково.

У порядку ч. 2 ст. 231 ГПК України слід роз`яснити позивачу про можливість пред`явлення ним позову до суду загальної юрисдикції - Обухівського районного суду Київської області (за місцезнаходженням земельних ділянок).

Позивач також має право протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до Північного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Щодо понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору, то відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипільська колота цегла" залишити без задоволення.

2. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12 січня 2022 року.

3. Закрити провадження у справі.

4. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.02.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук