ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/503/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (03038, м. Київ, вул.Ямська, 28-А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Гарант" (35425, Рівненська обл., Гощанський р-н, с.Чудниця, вул. Колгоспна, 1, )

за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (вул. Велика Васильківська, 102, Київ 150, 03150, )

про відшкодування збитків в розмірі 23 134, 27 грн

за участі представників сторін:

- від позивача: Білогуб Ю.С. (в режимі ВКЗ);

- від відповідача: Беляновський Р.Ю.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" (далі - ПАТ "Європейський страховий альянс") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Гарант" (ТОВ "Полісся-Гарант") про відшкодування збитків в розмірі 23 134 грн 27 коп.

Ухвалою від 25.07.2022, серед іншого, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/503/22, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.09.2022.

18 серпня 2022 року від відповідача надійшов відзив.

01 вересня 2022 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, у якому ТОВ "Полісся-Гарант" повідомило суд в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, що докази судових витрат, які відповідач поніс по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 10 000 грн 00 коп. будуть надані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення у справі.

Ухвалою від 01.09.2022 оголошено перерву до 13.09.2022.

Ухвалою від 13.09.2022 розгляд справи № 918/503/22 вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у даній справі Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі - ПАТ "СК "Євроінс Україна") в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Зобов`язано позивача у строк до 16.09.2022 направити на адресу ПАТ "СК "Євроінс Україна" позовну заяву з доданими до неї документами, докази такого направлення надати суду. Зобов`язано відповідача у строк до 16.09.2022 направити на адресу ПАТ "СК "Євроінс Україна" відзив з доданими до нього документами, докази такого направлення надати суду. Запропоновано ПАТ "СК "Євроінс Україна" надати письмові пояснення по суті спору у термін до 26.09.2022. Призначено підготовче судове засідання на 27.09.2022.

19 вересня 2022 року від позивача надійшли докази надіслання копії позовної заяви з додатками на адресу ПАТ "СК "Євроінс Україна".

Ухвалою від 27.09.2022 оголошено перерву до 18.10.2022.

Ухвалою від 18.10.2022 закрито підготовче провадження у справі № 918/503/22. Призначено справу № 918/503/22 до судового розгляду по суті на 03.11.2022.

Ухвалою від 15.11.2022 повідомлено сторін, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 29.11.2022.

28 листопада 2022 року від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, у якому ТОВ "Полісся-Гарант" просило суд поновити процесуальний строк на їх подання.

29 листопада 2022 року від відповідача надійшли пояснення щодо неналежності та недопустимості доказів.

Ухвалою від 29.11.2022 повідомлено сторін, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 14.12.2022.

13 грудня 2022 року від позивача надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 14.12.2022 суд протокольною ухвалою відмовив ТОВ "Полісся-Гарант" у задоволенні вимоги про поновлення пропущеного строку на подання доказів, долучених до клопотання від 28.11.2022.

При цьому суд виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Водночас, відповідач після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті просить суд долучити до матеріалів справи нові докази.

В якості обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку відповідач посилається на те, що відповідь на адвокатський запит від ПАТ "СК "Євроінс" надійшла після закриття підготовчого провадження у справі № 918/503/22, а відтак ТОВ "Полісся гарант" об`єктивно не мало можливості подати означені докази раніше. В подальшому після отримання таких доказів, у зв`язку із регулярними перебоями у електропостачанні, як у приміщенні Господарського суду Рівненської області, так і у офісі представника відповідача внаслідок ракетних атак на об`єкти критичної інфраструктури України, а також частими повітряними тривогами, подання доказів було значено ускладнено.

Суд дослідивши причини пропуску строку на подання відповідачем доказів, дійшов висновку про неповажність їх причин, позаяк як вбачається із відповіді на адвокатський запит, - така відповідь датована 22.08.2022, а доказів отримання відповіді на адвокатський запит після 18.10.2022 відповідачем не надано. Таким чином, відповідачем подано докази із пропуском процесуального строку на їх подання. Водночас відповідач у першій заяві по суті спору від 15.08.2022 вказував на необхідність у додатковому часі для витребування від ПАТ "СК "Євроінс Україна" доказів, однак відповіді коли саме отримав означені докази (відповідь на адвокатський запит) відповідач не надав.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на викладене, суд не приймає докази надані відповідачем, а саме: копію відповіді на адвокатський запит № 111 від 11.08.2022, копію ремонтної калькуляції № 26483 від 30.12.2019, копію страхового акту № 26483 від 29.01.2020, копію розрахунку № 26483/20 від 11.01.2020.

Ухвалою від 14.12.2022 оголошено перерву до 27.12.2022.

26 грудня 2022 року від відповідача надійшли пояснення.

Ухвалою від 27.12.2022 оголошено перерву до 17.01.2023.

У судове засідання 17.01.2023 з`явилися представник позивача (в режимі ВКЗ) та представник відповідача.

Стислий виклад правової позиції позивача, викладеної у позовній заяві.

Позивач вказує, що 21.07.2019 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ОСОБА_1 . MAZDA дн.н. НОМЕР_1 (страховиком є позивач) та автомобіля VOLKSWAGEN д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія відповідача ОСОБА_2 (страховиком є ПАТ "СК "Євроінс Україна"). Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 04.09.2019 водія відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 89/19 від 02.08.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля MAZDA дн.н. НОМЕР_1 склала 45 021 грн 66 коп. Згідно рухунку-фактури СТО № 01016 від 01.08.2019 вартість відновлювального ремонту MAZDA д.н. НОМЕР_1 склала 45 525 грн 36 коп. Позивачем для ОСОБА_1 (страхувальника) була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 45 525 грн 36 коп.

Цивільно-правова відповідальність водія відповідача на момент настання ДТП була застрахована у ПАТ "СК "Євроінс Україна". Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн 00 коп., розмір франшизи 0 грн.

04 жовтня 2019 позивач звернувся до ПАТ "СК "Євроінс Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому ПАТ "СК "Євроінс Україна" виплатило для позивача лише 23 134 грн 27 коп. із належних до виплати 45 525 грн 36 коп.

Позивач, посилаючись на ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 27 Закону України "про страхування", ст. ст. 22, 993, 1166, 1172, 1188, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, постанову Верховного Суду України від 31.05.2017 у справі № 6-2969цс16, постанови Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 754/1114/15-ц, від 07.02.2019 у справі № 645/3746/16-ц, від 09.10.2019 у справі № 649/384/16-ц, просить суд стягнути з відповідача в порядку суброгації 23 134, 27 грн різниці між виплаченим йому ПАТ "СК "Євроінс Україна" відшкодуванням та сумою, виплаченою ПАТ "Європейський страховий альянс" для ОСОБА_1 в якості страхового відшкодування майнової шкоди після відновлювального ремонту автомобіля MAZDA дн.н. НОМЕР_1 .

Стислий виклад правової позиції відповідача, викладеної у відзиві.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що оскільки розмір завданої шкоди та виплаченого страхового відшкодування у сумі 45 525,36 грн. не перевищує ліміту відповідальності ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» у 100 000 грн., позовні вимоги є необґрунтованими, адже ліміт застрахованої цивільної відповідальності відповідача якого є більшим, ніж сплачене та пред`явлене у порядку суброгації страхове відшкодування. Відповідач звертає увагу, що відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідач підкреслює, що цивільна відповідальність ТОВ «Полісся-Гарант» роботодавця винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , яка визнана страховим випадком, на час його настання була застрахована, а отже, страховик (ПАТ «СК «Євроінс Україна»), який хоч і не завдав шкоди, виступає зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. При цьому, особа, яка завдала шкоди повинна нести зобов`язання щодо відшкодування такої шкоди за умови, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідач із посиланням на ч. 2 ст. 1192 ЦК України, зазначає, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MAZDA реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідає реальним понесеним витратам, а тому сума страхового відшкодування в розмірі 45 525,36 грн є завищеною та такою, що не підлягає відшкодуванню. Позивач виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, виходячи із сум, визначених у наряді-замовленні СТО (ТОВ Ніко Техно Мегаполіс) в розмірі 45525,36 грн.

Відповідно до наряду-замовлення № ТМ009990 від 11.10.2019 р. за № 45 та № 53 було придбано нових деталей на загальну суму 16 854,93 грн.

Разом з тим, згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку № 89/19 від 02.08.2019 вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 36 117,97 грн., вартість відновлювального ремонту становить 45 021,66 грн. (ст.14 Звіту).

З огляду на викладене можна стверджувати, що розмір страхового відшкодування визначено не як розмір матеріального збитку, а як суму відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Разом з тим, згідно зі звітом № 89/19 від 02.08.2019, складеним на замовлення позивача, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0,3780.

За вказаними звітом вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля MAZDA д.н. НОМЕР_1 , складає 45 021,66 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 36 117,97 грн.

Враховуючи наведене, розмір страхового відшкодування визначено не як розмір матеріального збитку, а як суму відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Позивач не є потерпілим, а є особою, до якої перейшло право зворотної вимоги в порядку суброгації, проте, така особа не може вимагати більшого, ніж сам потерпілий, від особи, винної у вчиненні шкоди.

У матеріалах справи відсутні докази неможливості проведення ремонту без заміни пошкоджених деталей на нові, а також доказів того, що деталі, які підлягали заміні, зняті з виробництва. Позивач не надав пояснень про те, де знаходяться замінені деталі, стан замінених деталей та їх залишкову вартість, а тому сума, визначена у наряді - замовленні СТО (ТОВ Ніко Техно Мегаполіс) в розмірі 45 525,36 грн. не є обґрунтованою та такою, що підлягає відшкодуванню.

Відповідач посилається на практику Верховного Суду у справі № 147/66/17 (постанова від 14.12.2021), у справі № 760/15471/15-ц (від 03.10.2018 з урахуванням постанови Великої палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 14/66/17), у справі № 523/3212/19 (постанова від 24.03.2021), у справі № 753/17977/18 (від 21.02.2020).

Стислий виклад правової позиції відповідача, викладеної поясненнях щодо неналежності та недопустимості доказів.

Відповідач звертає увагу, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу та така вартість з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу була визначена у звіті №89/19 від 02.08.2019 про визначення вартості матеріального збитку, складеному СПД Мукієвським М.М. на замовлення позивача. Однак, вказаний звіт є неналежним та недопустимим доказом з огляду на наступне.

Детальні відомості про нарахування суми страхового відшкодування містяться у ремонтній калькуляції №26483 від 31.12.2019, копію якої надано ПрАТ «Євроінс Україна» із відповіддю на адвокатський запит представника відповідача.

Розрахунок же вартості відновлювального ремонту міститься у експертному висновку №89/19 від 21.07.2019, який є частиною вищевказаного звіту про визначення вартості матеріального збитку.

При порівнянні вказаних ремонтної калькуляції та експертного висновку, встановлено, що вони були складені у одній і тій же системі АІЮАТЕХ. Однак, у експертному звіті враховано вартість окремих запасних запчастин, доцільність заміни яких не доведено та які не враховуються у ремонтній калькуляції ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Вартість же решти запчастин та ремонтних робіт наданому позивачем звіті є значно завищеною.

Зокрема, у експертному звіті враховано вартість наступних запчастин:

- скло дверей передніх правих, № запчастини ВРМ158510, вартість 4090,89 грн.

- скло дверей задніх правих, № запчастини В8772510, вартість 3787,00 грн,

У калькуляції ж, наданій ПАТ «СК «Євроінс Україна» таких запчастин чи їх аналогів не міститься.

Із фотододатків до звіту про встановлення вартості матеріального збитку не вбачається необхідності заміни скла передніх та задніх правих дверей пошкодженого автомобіля.

В частині розбіжностей у вартості робіт та запчастин, відповідач наводить їх порівняльну таблицю.

Відповідач зазначає, що враховуючи середню тривалість робочого дня в Україні у 8 годин, у звіті, наданому позивачем, стверджується, що тривалість фарбування лише 6 елементів одного автомобіля мала б зайняти повних 16 робочих днів одного працівника, що є абсолютно безглуздим.

Вищевикладені обставини врахування до суми збитку вартості запчастин, заміна яких не є доцільною, завищення вартості решти запчастин, завищення часу виконання робіт та, як наслідок, їх вартості, безумовно свідчать про недостовірність такого звіту як доказу.

Окрім того, у розділах 4.2 та 4.3 звіту №89/19 від 02.08.2019 про визначення вартості матеріального збитку при розрахунках "ціни КТЗ, який був у користуванні, з урахуванням строку його експлуатації", "ціни нового КТЗ в Україні або в провідних країнах-експортерах" та "коефіцієнту коригування вартості КТЗ за величиною пробігу" джерелом інформації зазначено "Бюлетень автотоварознавия. Випуск 107. Донецьк. 2019 р."

Починаючи з 2014 року м. Донецьк є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Даний факт є загальновідомим, та, в контексті ч. З ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню.

Оскільки, згідно з п. 3.1 Звіту, основним підходом до визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу є порівняльний підхід, то до оцінки вартості пошкодженого автомобіля була застосована база оцінки транспортних засобів із тимчасово окупованої території.

Враховуючи наведене, розрахунок вартості пошкодженого транспортного засобу та, як наслідок, увесь звіт про визначення вартості нематеріального збитку, є недостовірними та не можуть прийматися до уваги судом при прийнятті рішень у справі.

У розділі 4.3. звіту джерелом інформації показника "процента додаткового збільшення/зменшення ринкової вартості КТЗ" є Таблиця №4.1 з [3], показника "коефіцієнта ринку регіону, який враховує рівень цін продажу та поточних цін пропозицій до продажу в даному регіоні відносно цін з додаткової літератури" - Таблиця №3.2 з [3]. При цьому, відповідних таблиць у звіті та додатках до нього не виявлено, що також ставить під сумнів правильність проведених розрахунків.

Таким чином, звіт, наданий позивачем не містить усіх обставин, що підлягають доведенню, що свідчить про неналежність такого доказу.

Відповідач зауважує також і той факт, що згідно з п. 7.3. ч. 2 Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу № 43497 від 24.09.2018, укладеного між ПАТ «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_1 , огляд пошкодженого ТЗ/ДО проводиться в присутності Страхувальника fuoro представника та особи (її представника), винної у заподіянні збитків, яка попередньо письмово повідомляється про дату, час та місце огляду.

Однак, у матеріалах справи не міститься доказів письмового повідомлення ані водія, винного у завданні збитків, ані відповідача, про дату час та місце огляду пошкодженого транспортного засобу.

Тож, огляд транспортного засобу був, проведений позивачем із вирушенням порядку його проведення, визначеного самим позивачем у договорі зі страхувальником.

Такий факт також свідчить про можливість впливу позивача на висновки викладені у звіті, задля формування хибного уявлення про розмір реально завданого матеріального збитку та збільшення суми відшкодування.

З огляду на викладені обставини, звіт про визначення вартості матеріального збитку не відповідає вимогам до належності та достовірності доказу, визначених ст. ст. 76 та 78 ГПК України, а отже не може враховуватися судом при прийнятті рішення по суті спору.

Додатково відповідач зауважує, що навіть за умов належності та достовірності вищевказаного звіту, з чим відповідач не погоджується, у порядку суброгації із винуватця ДТП (чи у даному випадку власника ТЗ), не може бути стягнута сума матеріального збитку без урахування коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого автомобіля. Так, сума збитку, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підлягає сплаті страховиком винуватця ДТП в межах ліміту його відповідальності.

Оскільки визначена звітом сума матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля становить 36 117,97 грн, тобто є меншою за ліміт відповідальності страховика у 100 000 грн., така сума підлягала сплаті ПАТ «Євроінс Україна» на користь позивача.

Стягнення ж із відповідача усієї, заявленої позивачем, призведе до неправомірного збагачення страховика відповідача, внаслідок зменшення суми страхового відшкодування, що мала бути сплачена ним.

Також відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних відомостей щодо подальшої долі запчастин, які було знято із пошкодженого автомобіля. Не відомими є їх залишкова вартість, можливість відновлення, не повідомлено чи було їх продано, не передано таких запчастин відповідачу.

Правова позиція позивача, викладена у поясненнях від 13.12.2022

Щодо твердження відповідача стосовно визнання Звіту № 89/19 від 02.08.2019 про визначення вартості матеріального збитку, складеного СПД Мукієвським М.М. як неналежного та недопустимого доказу по справі позивач вказує наступне.

Позивачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (майна), тому, до даних правовідносин має застосовуватись вимоги Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР.

Відповідно до п. 5.1.8 розд. 5 ч. 1 Договору страхування № 43397 "база ремонту ТЗ Гарантійна (авторизована) СТО".

Згідно п. 7.5.1.2 Договору страхування "розмір страхового відшкодування визначається в межах ліміту відшкодування за ризиками КАСКО (при пошкодженні), враховуючи умову "база ремонту" визначену в Частині 1 Договору, здійснюється виходячи з цін, що діють на день проведення огляду ТЗ на підставі документів СТО, що погоджена Страховиком, які згідно чинного законодавства України, підтверджують необхідні витрати на ремонт ТЗ".

У заяві на виплату страхового відшкодування від 22.07.2019 Страхувальник зазначила, що: "належну мені суму страхового відшкодування у разі визнання випадку страховими прошу виплатити на СТО за реквізитами". Тому, на виконання умов Договору страхування та відповідно до заяви страхувальника позивач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі Рахунку СТО від 01.08.2019.

В матеріалах справи наявний Звіт № 89/19 від 02.08.2019, складений відповідно до вимог Наказу Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 "Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" (надалі Методика) Мукієвським Максимом Миколайовичем, який є суб`єктом оціночної діяльності.

Даний Звіт містить у собі Протокол огляду транспортного засобу, проведений у час, що відповідає даті отриманих (виявлених) пошкоджень, з переліком таких пошкоджень та видом ремонтних робіт.

Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог та обставин справи, розмір позовних вимог було визначено позивачем не на підставі експертного висновку № 89/19 від 02.08.2019, а на підставі Рахунку СТО від 01.08.2019

Саме рахунок СТО, платіжні доручення та наряд-замовлення є належними та допустимими доказами виникнення у позивача права звернення до відповідача з вимогою про відшкодування збитків в порядку суброгації у розмірі 23 134,27 грн.

Звіт про оцінку пошкодженого майна або Висновок експерта є оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Саме тому, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, позивач набуває права зворотної вимоги у сумі виплаченого страхового відшкодування на підставі фактичних витрат. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у справі № 369/10996/16-ц від 02.10.2019.

Щодо посилання представника відповідача на те, що огляд було проведено без відома та участі відповідача, - позивач зауважує, що в додатках до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 89/19 від 02.08.2019, складеного суб`єктом оціночної діяльності Мукієвським М.М. наявний протокол огляду пошкодженого транспортного засобу, а саме автомобіля Мазда, д.н. НОМЕР_1 з визначеним переліком пошкоджень, а також фотододатками.

Відповідно до п. 5.2 Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Отже, виклик заінтересованих осіб на технічний огляд пошкодженого ТЗ є правом, а не обов`язком позивача відповідно до вимог діючої Методики.

З приводу твердження відповідача, що страховик відповідача ПАТ "СК "Євроінс" відшкодовує шкоду за деліктним зобов`язанням у повному обсязі (ліміт відповідальності згідно полісу), позивач звертає увагу на практику ВС, викладену у постанові 07.02.2019 у справі № 645/3746/16. Даною Постановою Верховним Судом встановлено: "доводи касаційної скарги відповідача про те, що заподіяна позивачу майнова шкода не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ "Європейський страховий союз" як страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки страхова компанія розрахувала та виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, тому у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки, як посилається відповідач, є меншими від ліміту відповідальності".

Отже, на переконання позивача думка відповідача є хибною та не заслуговує на увагу, а тому різниця між завданою майновою шкодою та розміром страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням розміру франшизи, має бути відшкодована саме відповідачем.

Підсумовуючи вказане, позивач вважає, що розмір позовних вимог є обґрунтованим, підтвердженим доказами у справі та таким, що підлягає стягненню в повному обсязі саме з відповідача, а твердження представника відповідача є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Правова позиція відповідача, викладена у поясненнях від 23.12.2022

Відповідач зауважує, що звертаючись до суду із позовною заявою позивачем визначено розмір позовних вимог як різницю між сумою коштів, сплаченою ним на рахунок СТО за запчастини та виконані ремонтні роботи, та сумою, що була сплачена позивачу страховиком відповідача, ПАТ «СК «Євроінс Україна». Визначену суму позовних вимог відповідач вважає необґрунтованою, виходячи із наступного.

Так, згідно наряду-замовлення та рахунок з СТО вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 45 525.36 грн. Саме ця сума взята позивачем за основу при розрахунку суми позовних вимог. Однак, ані документи з СТО, ані будь-який інший документ, долучений до позовної заяви не містить доказів неможливості проведення ремонту без заміни пошкоджених деталей на нові, а також доказів того, що деталі, які підлягали заміні, зняті з виробництва. Позивач не надав пояснень про те, де знаходяться замінені деталі, стан замінених деталей та їх залишкову вартість.

Тобто, розмір страхового відшкодування, фактично сплаченого позивачем як страховиком потерпілої в ДТП особи, визначено не як розмір матеріального збитку, а як суму відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу автомобіля.

Позивач не є потерпілим, а є особою, до якої перейшло право зворотної вимоги в порядку суброгації, проте, така особа не може вимагати більшого, ніж сам потерпілий, від особи, винної у вчиненні шкоди. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/9320/15-ц та від 21.02.2020 у справі №753/17977/18.

Окрім того, відповідач звертає також увагу суду на те, що позивач у тексті позовної заяви наводить норму ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, в подальшому, вимоги позивача прямо суперечать цій же нормі законодавства. Вказана норма законодавства прямо покладає відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, з урахуванням зносу, на страховика особи, що завдала шкоди.

Верховним Судом України, в постановах від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, від 13/03/2018 у справі №910/9396/17, робився висновок, що страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала шкоди.

Отже, як вказує відповідач, при визначенні суми позовних вимог позивачем мало бути застосовано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля до вартості запчастин, згідно з рахунком СТО. В такому разі, сума, що могла б бути стягненою з відповідача, становить різницю між вартістю замінених на пошкодженому автомобілі запчастин та вартістю тих же запчастин, з урахуванням їх фізичного зносу. Водночас, оскільки коефіцієнт фізичного зносу автомобіля визначено у звіті, який відповідач вважає неналежним та недопустимим доказом, про що суду було надано відповідні письмові пояснення, та враховуючи вказані вище обставини недоведеності позивачем неможливості проведення ремонту без заміни пошкоджених деталей на нові та відсутності відомостей про стан знятих з автомобіля деталей, їх залишкову вартість, позивачем не доведено усіх обставин, що підлягають встановленню судом у ході розгляду справи. За наведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.09.2018 між ПАТ «Європейський страховий альянс» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу № 43397 (далі Договір добровільного страхування).

Відповідно до умов Договору добровільного страхування страховик взяв на себе обов`язок відшкодувати збитки, що можуть настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля MAZDA 3, д.н. НОМЕР_1 , що належить страхувальнику.

21 липня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля та автомобіля VOLKSWAGEN AMAROK, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 04.09.2019 у справі №557/1212/19, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Полісся-Гарант».

Транспортний засіб, яким керував винуватець ДТП, також належить ТОВ «Полісся-Гарант».

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля VOLKSWAGEN AMAROK, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у ПАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі договору укладеного між страховиком та ТОВ «Полісся-Гарант» (страхувальник), поліс серії АМ №6495160. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн 00 коп., розмір франшизи складає 0 грн.

Внаслідок ДПТ автомобілю MAZDA 3 заподіяно механічних пошкоджень.

Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку № 89/19 від 02.08.2019, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 45 021 грн. 00 коп. Коефіцієнт фізичного зносу автомобіля становить 0,3780.

З рахунку № 01016 від 01.08.2019 (том 1, а.с. 56) та наряду-замовлення №ТМ009990 від 11.10.2019 (том 1, а.с. 57 -61) ТОВ «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» (далі СТО), вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля MAZDA 3 склала 45 525 грн 36 коп.

На підставі заяви страхувальника, відповідно до платіжного доручення № 293 від 03.09.2019, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 45 525 грн 36 коп. було сплачено безпосередньо на рахунок СТО.

04 жовтня 2019 року позивач звернувся до ПАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою № 4545/8 про виплату страхового відшкодування у сумі 45 523,36 грн.

В свою чергу, страховиком відповідача, ПАТ «СК «Євроінс Україна», 29.01.2020 сплачено на розрахунковий рахунок позивача кошти в сумі 22 391,09 грн. Суму виплати було визначено на підставі власного розрахунку ПАТ «СК «Євроінс Україна» суми страхового відшкодування.

У подальшому позивач звернувся до відповідача із завою від 18.07.2022 про виплату страхового відшкодування на в сумі 23 134,27 грн.

Оскільки відповідач не оплатив позивачу вказану суму 23 134,27 грн, ПАТ «Європейський страховий альянс» звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Полісся-Гарант» про відшкодування збитків у порядку суброгації.

Проаналізувавши наведені обставини, судом встановлено, що сума заявлених позовних вимог 23 134,27 грн становить собою різницю між завданою майновою шкодою 45 525 грн 36 коп., якою є сума коштів сплачена позивачем на рахунок СТО за виконані ремонтні роботи та придбані запчастини, та сумою коштів, сплаченою на рахунок позивача страховиком відповідача ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (22 391,09 грн.).

За змістом ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 999 ЦК України і ст. ст. 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як встановлено судом, на час настання страхового випадку цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, було застраховано ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» за полісом серії АМ №6495160 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Водночас як передбачено ч. 3 ст. 985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з ст. 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29); відповідно до п. п. 32.4, 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відповідальності винної у ДТП особи здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16.

Відтак у зв`язку з настанням страхового випадку у страховика винної особи виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей.

Попри зазначене, позивач звернувся до ТОВ «Полісся-Гарант» із позовними вимогами, що становлять усю суму різниці між фактичними матеріальними збитками та сумою сплаченою йому страховиком відповідача.

Тобто, в частині вимог, що становлять собою різницю між вартістю відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та сумою сплаченою страховиком відповідача, позивачем обрано неналежного відповідача.

В зазначеній частині грошових вимог належним відповідачем є страховик особи, винної в настанні страхового випадку, тобто ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права /охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Відповідач є обов`язковим учасником господарського процесу - його стороною. Основною ознакою сторін господарського процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

В свою чергу, ТОВ «Полісся-Гарант» є належним відповідачем лише в частині вимог, що є різницею між реальними збитками і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу.

Тобто, у даній справі обґрунтована сума позовних вимог до ТОВ «Полісся-Гарант» має розраховуватися як різниця між вартістю запчастин, встановлених на пошкоджений автомобіль, визначеною у наряді-замовленні СТО, та їх же вартістю з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля 0,3780, встановленого звітом про визначення вартості матеріального збитку.

Що ж стосується доводів відповідача про неналежність звіту про визначення вартості матеріального збитку, як доказу, суд відноситься до них критично, виходячи із наступного.

Так, відповідач вважає вказаний звіт неналежним доказом внаслідок: імовірного завищення вартості запчастин, що підлягають встановленню на вказаний автомобіль; імовірним завищенням тривалості виконання фарбувальних робіт; імовірною недостовірністю джерела отримання інформації про ціни транспортних засобів; відсутністю доданих до звіту окремих розрахунків, на які є посилання у звіті.

Обставини завищення вартості запчастин мотивуються їх нижчою вартістю, аніж у ремонтній калькуляції, наданій ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Однак, копію вказаної ремонтної калькуляції відповідачем подано з пропуском встановленого строку для подання доказів, а судом відмовлено у поновленні такого строку. Відтак даний доказ не береться судом до уваги.

Вказуючи на завищення часу виконання робіт із фарбування запчастин автомобіля, відповідач не наводить будь-яких нормативних значень часу фарбування тієї чи іншої запчастини.

Крім того, вартість запчастин та час їх фарбування, вказані у звіті, не впливають на вирішення спору по суті, оскільки розмір фактичного збитку, від якого розраховано позовні вимоги, визначено позивачем не як суму, вказану в звіті, а як суму, сплачену на рахунок СТО за виконані роботи та придбані запчастини.

Зазначаючи про імовірну недостовірність джерела отримання інформації про вартість транспортного засобу та проведених розрахунків, відповідач не наводить альтернативних розрахунків вартості транспортного засобу та інших показників, розрахованих у звіті.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Відповідач, у свою чергу, вважає що при розрахунку завданого збитку позивачем не було враховано коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів".

Суд погоджується із аргументами відповідача про те, що позивач покликається в обґрунтування своїх позовних вимог на ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, в подальшому, вимоги позивача прямо суперечать цій же нормі законодавства.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже вказана норма законодавства прямо покладає відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, з урахуванням зносу, на страховика особи, що завдала шкоди.

Положення ст. 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, за змістом вищевказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Винним у вчиненні ДТП є водій відповідача.

Позивач не є потерпілим, а є особою, до якої перейшло право зворотної вимоги в порядку суброгації, проте, така особа не може вимагати більшого, ніж сам потерпілий, від особи, винної у вчиненні шкоди. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/9320/15-ц та від 21.02.2020 у справі №753/17977/18.

Суд враховує висновки ВС, викладені в постановах від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, від 13/03/2018 у справі №910/9396/17, про те що страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала шкоди.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого транспортного засобу.

Слід зазначити, що знос нараховується тільки на деталі (а не на роботи) згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, при розрахунку якого враховуються вік транспортного засобу, дані про те, чи автомобіль відновлювався ремонтом (випадки не пов`язані з даним ДТП, до нього), чи є пошкодження кузова (корозія) і таке інше.

Із наряду-замовлення № ТМ009990 від 11.10.2019 судом встановлено, що фактично заміненими запчастинами на пошкодженому автомобілі є запчастини на загальну суму 17 755,16 грн., з яких:

- Скло двері правої, кат. №ВНІЧП58510А - 3 408 грн 30 коп.;

- Скло. кат. №ВН1Ч 172510А - 3 681 грн 81 коп.;

- Накладка дзеркала, кат. №ВНР 1691N164 - 884 грн 00 коп.;

- Накладка двері правой, кат. №ВНР250640С - 918 грн 00 коп.;

- Накладка, кат. №ВН8250640С - 726 грн 51 коп.;

- Кріплення, кат. №ВН8250МЗОА - 1 014 грн 92 коп.;

- Повторювач поворотів на дзеркалі правий, кат. №ВШ259122А - 1 041 грн 48 коп.;

- Корпус дзеркала, кат. №ВН835912Ю - 4 150 грн 77 коп.;

- Зеркальний елемент, кат. №ОНР9591С1 - 1 929 грн 37 коп.

Саме до вартості цих фактично замінених запчастин мало бути застосовано коефіцієнт фізичного зносу, а різниця між вартістю нових запчастин та їх вартістю зі зносом становить суму обґрунтованих позовних вимог.

Тобто обґрунтована сума позовних вимог до ТОВ «Полісся-Гарант» має розраховуватися як різниця між вартістю запчастин, встановлених на пошкоджений автомобіль, визначеною у наряді-замовленні СТО, та їх же вартістю з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля 0,3780, встановленого звітом про визначення вартості матеріального збитку.

Відповідно до наряду замовлення СТО, сукупна вартість встановлених у ході ремонту запчастин становить 17 755,16 грн. (п. 45-53 розділу запчастини), а отже, їх же вартість із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 11 043,71 грн.

Отже, різниця між цими показниками - 6 711,45 грн і є сумою, що підлягає відшкодуванню особою, що завдала матеріального збитку.

Інша частина позовних вимог у розмірі 16 422 грн 82 коп. є безпідставною, так як заявлена до неналежного відповідача.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач на підставу своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8053 від 18.07.2022.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 719 грн 76 коп. покладається на відповідача.

Інша сума судового збору у розмірі 1 761 грн 24 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Гарант" про відшкодування збитків в розмірі 23 134, 27 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Гарант" (35425, Рівненська обл., Гощанський р-н, с.Чудниця, вул. Колгоспна, 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (03038, м. Київ, вул.Ямська, 28-А, ) відшкодування у сумі 6 711 (шість тисяч сімсот одинадцять) грн 45 коп. та 719 (сімсот дев`ятнадцять) грн 76 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано "27" січня 2023 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич