ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 Справа № 914/1439/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД», м.Дніпро,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+», м. Львів,

про стягнення 733'416,50 грн. заборгованості,

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Представники сторін:

від позивача: С. Сумський,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» про стягнення 733'416,50 грн. заборгованості за договором поставки №81 від 11.05.2020, з яких: 689'120,60 грн. основний борг, 39'660,00 грн. втрат від інфляції, 4'635,57 грн. 3% річних. У позовній заяві позивач також зазначив, що очікує понести витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 15'000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 липня 2022 року справу № 914/1439/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.08.2022, а також встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав. Подальший хід розгляду справи у підготовчому провадженні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

27.07.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№15955/22), у якому зазначив, що долучені до матеріалів справи копії видаткових та товарно-транспортних накладних підписані неуповноваженою особою з боку відповідача, адже не додано жодного документа (довіреності, договору, наказу тощо), які би підтверджували повноваження підписанта вказаних документів на прийняття матеріальних цінностей; на поданих доказах неможливо встановити відповідність печатки відповідача. Вважає такі документи неналежними доказами. Податкові накладні не можуть свідчити про факт отримання товару відповідачем та наявність заборгованості. Повідомляє, що м. Херсон та Херсонська область (місце розташування найбільшої кількості торгових точок відповідача, складських та офісних приміщень, де зберігалась вся первинна документація щодо господарської діяльності товариства на півдні України) окуповані російською федерацією, тому відповідач не має доступу до документів первинного бухгалтерського обліку та серверів товариства. Військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною, що підтверджена листом ТПП України. Відтак, відповідач згідно п.11.1 договору звільняється від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань. Просить відмовити у задоволенні позову.

22.08.2022 позивач подав відповідь на відзив (вх.№17541/22). У відповіді зазначає, що відповідач посилаючись на те, що товар у м.Херсон отримували невідомі особи, не заперечує проти поданого позивачем розрахунку заборгованості, у якому зазначено, що відповідачем було сплачено або зменшено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість за товар, поставлений у період 01.06.2020-06.12.2021. Особи (Волков К.С, ОСОБА_1 ), які приймали товар, що вже оплачений відповідачем, є ті ж самі особи, що приймали товар за спірними накладними. На оригіналах видаткових накладних наявний чіткий відбиток печатки відповідача із зазначенням коду ЄДРПОУ. Вказане свідчить про порушення відповідачем принципу добросовісності та намагання уникнути обов`язку зі сплати прийнятого товару. Податкові накладні підтверджують зобов`язання позивача зі сплати ПДВ за кожну партію поставки товару. Акти звірки взаєморозрахунків за договором станом на 31.12.2021 і 31.01.2022 та електронне листування з бухгалтером відповідача підтверджують заборгованість відповідача. Щодо тверджень відповідача про неможливість доступу до документації та серверів, зазначив, що місцезнаходженням відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру є м.Львів; постачання товару здійснювалось саме для ТзОВ «Авіон+». Підтвердженням наявності у відповідача відомостей бухгалтерського обліку слугує долучена до відзиву заява від 17.03.2022 про вчинене кримінальне правопорушення, де вказана точна вартість збитків та зазначено, що документи первинного бухгалтерського обліку та підтвердження вартості та кількості викраденого товару та обладнання додатково будуть надані після відкриття провадження у справі. Форс-мажорні обставини згідно з приписами ст.617 ЦК України не є підставою для припинення зобов`язань. Настання обставин непереборної сили може звільнити лише від сплати штрафних санкцій, але не звільняє від виконання основного зобов`язання. Позивач окрім основного боргу просить стягнути з відповідача 3% річних та втрати від інфляції, а не штрафні санкції. Зазначив при цьому, що згідно п.6.2 Регламенту до поданого відзиву не додано доказів звернення відповідача до відповідної ТПП та отримання ним сертифіката про форс-мажорні обставини. Повідомлення про настання форс-мажорних обставин позивач від відповідача не отримував (п.11.3 договору). Згідно відомостей сайту відповідача господарська діяльність з торгівлі здійснюється ним також на території Київської та Львівської областей, що дає змогу відповідачу погашати наявну заборгованість. Просить задоволити позовні вимоги.

Протокольною ухвалою від 15.12.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №914/2925/22 до судового розгляду по суті на 26.01.2023, про що повідомив відповідача. Ухвала була надіслана відповідачу на електронну адресу, докази про що знаходяться в матеріалах справи.

24.01.2023 позивач подав суду клопотання (вх.№1707/23) про долучення до матеріалів справи оригіналів доказів.

Представник позивача у судове засідання 26.01.2023 в режимі відеоконференції з`явився, позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за відсутності відповідача, оскільки це його не перша неявка у засідання і таким чином він намагається затягнути розгляд справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, із заявами та клопотаннями не звертався.

Відповідно до ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про судове засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, відповідач явку повноважного представника забезпечив лише 02.08.2022, у подальшому представник відповідача у судові засідання не з`являвся, з заявами та клопотання на адресу суду не звертався, тому у судовому засіданні 26.01.2023 суд розглянув справу за відсутності відповідача і проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

11 травня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» (постачальник позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (покупець, відповідач) укладено договір поставки №81, з додатками №№1-10 до нього та протоколом узгодження розбіжностей, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність покупцеві товар па підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язувався прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання сторонами (їх уповноваженими представниками) накладної, товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на товар (п.2.2 договору).

Асортимент, ціна та замовлення товару визначено сторонами у розділі 3 та 4 договору. Так, за п.3.1 договору постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та затвердженої печатками сторін специфікації (додаток №1 до договору). Специфікація надається покупцю постачальником також в електронному виді у форматі ЕХСЕL з обов`язковим дотриманням вимог, зазначених в додатку № 1.1 до цього договору «Вимоги до оформлення та надсилання Специфікації, товарної накладної в електронному форматі». Замовлення на поставку товару покупець здійснює на підставі специфікації шляхом направлення на електронну адресу або на факс постачальника відповідного замовлення (додаток №2 до договору). Сторони можуть погодити направлення замовлень на поставку товару за допомогою засобів ЕDI, при цьому умови пунктів 4.2. та 4.3. цього договору у випадку направлення Замовлень за допомогою засобів ЕDI застосовуватися не будуть (п.4.1 договору).

Згідно п.5.1 договору поставка товару здійснювалась на умовах DDP (Інкотермс 2000): місце поставки - склад покупця за адресою: м. Херсон, пул. Некрасова, буд. 2.

За п.5.7 договору кожна партія товару повинна супроводжуватися належно оформленими відповідно до вимог нормативно-правових актів України документами, що передбачені законодавством України при обороті (реалізації) замовленого покупцем товару, далі товаро-супровідні документи, та які відповідають специфікації, зокрема, накладною на товар, яка повинна бути оформлена відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містити: номер та дату цього договору; номер замовлення; найменування одиниць товару; його ціну; номери реєстраційних номерів сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це передбачено технічним регламентом підтвердження відповідності на замовлений товар; штрих-коди товару; товарно-транспортною накладною на перевезення товару; документами або їх належно засвідченими копіями про відповідність якості товару, якщо нормативно-правовими актами України передбачено супровід партії товару такими документами (сертифікати та/або декларації відповідності, або інші офіційні документи, що підтверджують таку відповідність, ветеринарні свідоцтва, карантинні сертифікати, висновки та дозвіл СЕС, тощо); копіями дозвільних документів (експлуатаційних дозволів, ліцензій, тощо), виданих постачальнику, якщо нормативно-правовими актами оборот товарів дозволяється тільки при наявності у постачальника відповідних документів; копіями гарантійних сертифікатів на товар (кожну одиницю), на який встановлено гарантійний термін; документи, що підтверджують правомірність використання постачальником прав інтелектуальної власності третіх осіб; іншими документами або їх належно засвідченими копіями, без наявності яких реалізація товару заборонена або унеможливлюється відповідно нормативно-правовими актами України.

У разі відповідності поставки товару умовам цього договору покупець підписує видаткову та товарно-транспортну накладні на поставлений товар (п.5.11 договору). Сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за договором товар, з підстав, наведених у п.5.16 договору. Покупець надсилає постачальнику повідомлення про повернення товару, в якому зазначає вид та кількість товару, що підлягає поверненню, місце і час його передачі постачальнику (п.5.17 договору).

Підпунктом 8.1.1 п.8.1 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) встановлено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар в такі строки: …упродовж 60 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Сторона, яка не може виконати зобов`язання в результаті дії форс-мажору, зобов`язана в письмовій формі повідомити про це іншій стороні протягом 7 (семи) календарних днів. Виконання такою стороною зобов`язань за договором відкладається до тих пір, поки не зникнуть обставини непереборної сили. Якщо такі обставини тривають довше одного місяця, кожна сторона має право розірвати договір, і жодна з них не має права вимагати від іншої сторони відшкодування збитків. Свідоцтво (довідка) Торгово-промислової палати або іншого, спеціально для цього уповноваженого органу, є належним доказом наявності обставин непереборної сили та тривалості їх дії.

Пунктом 12.1 договору поставки передбачено, що договір набуває чинності з 11.05.2020 року і діє до 31.05.2021.

18.05.2021 сторонами укладено додаткову угоду, у котрій п.8.1.1 та 12.1 виклали у новій редакції: «…по закінченню 70 (сімдесяти) календарних днів з дати поставки товару постачальником» та «договір набуває чинності з 11.05.2020 року і діє до 31.05.2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли в момент дії даного договору - до їх повного виконання». У додатку №8 до договору наведена контактна інформація сторін, у т.ч. відповідальних осіб по звірці розрахунків.

Крім того, між сторонами укладено договір про надання послуг №82 від 11.05.2020 з додатковою угодою №1 та №2. Предметом договору є надання ТзОВ «РЄАЛТРЕЙД» (замовнику, позивачу) інформаційних послуг та послуг з перепродажної підготовки товару, спрямованих на збільшення обсягів продажу товарів, що постачаються замовником у мережу ТзОВ «АВІОН+» (виконавця, відповідача), що має на меті покращення результатів господарської діяльності замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконавцеві надані послуги.

Позивач на виконання умов укладеного договору у період з 01.06.2020 по 21.01.2022 здійснив поставку та передав відповідачу товар на загальну суму 4'934'138,76 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних, зокрема неоплаченими є: №3772 від 13.12.2021 на суму 130'902,72 грн., №3773 від 13.12.2021 на суму 35'292,72 грн., №3855 від 20.12.2021 на суму 59'048,16 грн, №3856 від 20.12.2021 на суму 27'292,56 грн., №86 від 17.01.2022 на суму 111'181,68 грн., №87 від 17.01.2022 на суму 22640,52 грн., №187 від 25.01.2022 на суму 53'281,56 грн., №188 від 25.01.2022 на суму 16'384,80 грн., №250 від 31.01.2022 на суму 71'574,00 грн., №252 від 31.01.2022 на суму 5'328,00 грн., №320 від 07.02.2022 на суму 74'073,36 грн., №321 від 07.02.2022 на суму 17'758,92 грн., №384 від 14.2.2022 на суму 61'724,52 грн., №385 від 14.02.2022 на суму 5'245,92 грн., №469 від 21.02.2022 на суму 77'763,12 грн., №470 від 21.02.2022 на суму 19'590,35 грн., з яких частково оплачена лише накладна №3772 від 13.12.2021. Видаткові накладні та акти розбіжностей за весь період співпраці підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.

Факт поставки товару також підтверджується відповідними товаро-транспортними накладними, копії яких долучені до матеріалів справи. Вказані накладні також підписані постачальником (позивачем) та вантажоодержувачем (відповідачем).

Позивач зазначив, що кожна поставка товару підтверджуються податковими накладними, які були в установленому порядку зареєстровані в ЄРПН, що підтверджується відповідними квитанціями до податкових накладних, долученими до матеріалів справи. Позивач також інформував суд, що відповідачем за період співпраці (31.07.2020-31.01.2022) оплачено поставлений йому товар на суму 1'750'243,09 грн, а у спірний період на суму 99'962,32 грн (за видатковою накладною №3772 від 13.12.2021), з них: 88'193,43 грн оплата згідно платіжного доручення №33760 від 31.01.2022. Крім того, відповідачем було зменшено заборгованість на суму 2'493'358,11 грн, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за умовами п.8.3 договору поставки в редакції протоколу узгодження розбіжностей та договору про надання послуг №82 від 11.05.2020, з них 11'768,89 грн за спірною видатковою накладною №3772 від 13.12.2021 (акти про зарахування містяться в матеріалах справи, зокрема акт від 31.12.2021 за грудень 2021 на суму 144'425,94 грн., акт від 31.01.2022 за грудень 2021 на суму 16'636,31 грн. та акт від 31.01.2022 за січень 2022 на суму 92'901,35 грн.) та коригування заборгованості на суму 1'416,96 грн (коригуючі товарні накладні долучені до матеріалів справи). Відтак, заборгованість перед позивачем за поставлений товар складає 689'120,60 грн.

31.12.2021 та 31.01.2022 сторонами підписано та скріплено печатками юридичних осіб акти звірки взаєморозрахунків за договором.

17.03.2022 ТзОВ «Авіон+» звернулось до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення по факту розкрадання товарів та обладнання ТзОВ «Авіон+» зі складів та магазинів м.Херсон на суму 403'538'360,99 грн.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 39'660,00 грн. втрат від інфляції та 4'635,57 грн. 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

ОЦІНКА СУДУ. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки №81 від 11.05.2020 з додатками №№1-9 до нього, протоколом узгодження розбіжностей та додатковою угодою від 18.05.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України також визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 175 ГК України).

Статтею 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, можливість використання печатки прямо передбачена Положенням, однак, норми ст.58-1 ГК України абсолютно чітко вказують на можливість суб`єкта господарювання не застосовувати печатку навіть за її наявності. Відтак, положення ст.58-1 ГК України є додатковим аргументом на користь «добровільності» використання печатки.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця. Висновок про вказане зроблено Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі №804/15389/15.

Суд зауважує, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства (аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише у поданні доказів, а й у доведенні їх переконливості (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).

Доводи відповідача зводяться до незгоди з долученими позивачем до матеріалів справи доказами (видатковими накладними, товарно-транспортними та податковими накладними за період 13.12.2021-21.02.2022), зокрема, твердженням щодо не підписання їх представником товариства та скріплення печаткою. Однак, ТзОВ «Авіон+» не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження своєї правової позиції та спростування позиції позивача. Натомість, у матеріалах справи містяться докази часткової оплати отриманого товару за видатковою накладною №3772 від 13.12.2021 та зарахування зустрічних однорідних вимог за такою накладною, підпис представника (Волков К.С.) та відтиск печатки товариства на якій, серед іншого, заперечується відповідачем. Суд також відзначає, що підпис вказаної особи та Шевчук А.А. на спірних накладних та видаткових накладних, оплата за якими була проведена відповідачем до моменту звернення із позовом, візуально є схожими, відтак суд не приймає заперечень відповідача, що спірні накладні підписані невідомими йому особами, як і сумнівів щодо відтисків печатки товариства. Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні заповнені у належному порядку, є належними доказами, що підтверджують поставку позивачем товару та прийняття його відповідачем.

Крім того, підписані відповідачем акти звірки розрахунків на загальну суму 689'120,60 грн. підтверджують визнання заборгованості товариством, адже відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17. Доказів про визнання договору недійсним суду також не надано.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання з поставки товару, який мав бути оплачений відповідачем у строки, визначені пп.8.1.1 п.8.1 додаткової угоди від 18.05.2021 до договору. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 689'120,60 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Сторони погодили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 70 (сімдесяти) календарних днів з дати поставки товару постачальником (пп.8.1.1 п.8.1 додаткової угоди).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд встановив, що з огляду на приписи ст.14 ГПК України до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 39'660,00 грн. втрат від інфляції та 4'635,57 грн. 3% річних.

Відповідач, заперечуючи вимоги позивача зазначає, що заборгованість у нього виникла під час дії воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та окупацією Херсонської області, де у відповідача знаходились складські, офісні приміщення та торгові точки, що є форс мажорною обставиною, підтвердженою листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022. Тобто, на думку відповідача, він звільнений від виконання зобов`язань за договором.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у справі № 922/2394/21 (постанова від 14.06.2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому, факт введення воєнного стану на території України та окупація частини її території не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Відповідачем не надано доказів дотримання порядку повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати товару.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність, отримувати кошти від своїх контрагентів та проводити розрахунки за отриманий товар. Відповідач, місцезнаходження якого у м.Львові, не надав доказів того, що підприємство зупинило підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану. Суд погоджується з доводами позивача про те, що введення в Україні воєнного стану (виникнення форс-мажорної обставини) може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, а не від виконання обов`язку з оплати товару за договором.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на загальну суму 733'416,17 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №6642 від 24.06.2022 на суму 11'002,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому при розподілі судових витрат судовий збір у розмірі 11'001,24 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (79040, м.Львів, вул.Городоцька, буд.355, офіс 358; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» (49054, м.Дніпро, пр.Олександра Поля, буд.101; ) 689'120,60 грн. основний борг, 39'660,00 грн. втрат від інфляції, 4'635,57 грн. 3% річних та 11'001,24 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 01.02.2023.

Суддя Б. Яворський.