ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р. Справа№ 910/2087/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Аксьонової А.С., Дубовського П.В. адвокати за довіреностями;

від відповідача 1: Решетило Р.Г. адвокат за довіреністю;

від відповідача 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 (повний текст підписано 18.11.2022)

у справі №910/2087/22 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинка"

до 1. Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

2. Фізичної особи-підприємця Кузюбердіна Олександра Олександровича

про визнання недійсним правочину та визнання недійсним договору,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Веселинка" (далі - позивач ) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі - відповідач 1) та фізичної особи-підприємця Кузюбердіна Олександра Олександровича (далі - відповідач 2), в якому просило суд:

- визнати недійсним правочин КП "Київтранспарксервіс" щодо відмови від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017;

- визнати недійсним договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2021/07/15 від 14.07.2021, укладеного між КП "Київтранспарксервіс" та ФОП Кузюбердіним О.О.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір №ДНП-2017-12/48, яким позивачу надано право на експлуатацію фіксованих місць паркування (52 місць для платного паркування та 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування), що знаходяться на паркувальному майданчику по вул. Вишняківській, 13, у м. Києві, зі строком дії до 31.12.2025, який позивач виконував належним чином, однак відповідач 1 в односторонньому порядку розірвав договір, без наявності належних підстав, та уклав договір щодо цього паркувального майданчика із відповідачем 2, представниками якого було здійснене фізичне захоплення майданчика.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач 1 посилався на те, що позивач систематично порушував умови договору №ДНП-2017-12/48, що встановлено проведеними обстеженнями майданчика для паркування, у зв`язку із чим відповідач в односторонньому порядку розірвав договір та уклав договір із відповідачем 2, однак позивач майданчик не звільняв, тому з серпня 2021 року у актах зазначалось, що оплата не за послуги по договору, а за фактичне використання майданчика.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним односторонню відмову Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" від договору №ДНП-2017-12/48 про надання прав на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01.12.2017.

Визнано недійсним договір №ДНП-2021-07/15 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, укладений 14.07.2021 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" та фізичною особою-підприємцем Кузюбердіним Олександром Олександровичем.

Стягнуті судові витрати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки проведеними обстеженнями було встановлено систематичні порушення позивачем умов договору (невиконання умов облаштування паркувального майданчика), які є підставою для його розірвання в односторонньому порядку; акти направлялись позивачу за адресою, вказаною у договорі і про зміну адреси він не повідомляв; розірвання договору здійснено відповідно до його умов, тому відсутні підстави для визнання недійсним одностороннього правочину (відмови від договору); позивач не спростував інформації, зазначеної в актах обстеження, а його обґрунтування ґрунтувалися лише на припущеннях; позивач також не спростував, що надані відповідачем 1 фотографії зроблені не на спірному майданчику; судом не зазначено підстав для визнання недійсним договору №ДНП-2021-07/15, який укладено між відповідачами, а пункт 2.1.5 договору №ДНП-2017-12/48 (з позивачем) не був порушений, оскільки акт приймання-передачі з відповідачем 2 не був підписаний.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідач 1 не надав доказів повідомлення позивача про проведення обстеження спірного майданчика та складення відповідних актів, хоча у наданому суду листі від 25.06.2021 вказував на необхідність усунення порушень; відповідач 1 не довів здійснення реального обстеження паркувального майданчика та встановлення порушень його облаштування (відсутні відомості щодо проведення замірів, не надано доказів експлуатації більшої кількості місць для паркування); позивачем надані докази облаштування майданчика (закупівля щебеню, огорожі, обладнання для відеоспостереження тощо) та оплати послуг по договору; надані відповідачем 1 фотознімки не є належними доказами; вимога про визнання недійсним договору між відповідачами є похідною від вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину, оскільки оскаржуваний правочин порушує права позивача, як належного користувача паркувального майданчику.

Сторони належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвали суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи на повідомлені офіційні адреси електронної пошти, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів.

Ураховуючи положення статей 202, 270 ГПК України, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, з огляду на обізнаність сторін про розгляд справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, і участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника відповідача 2.

Представник відповідача 1 (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача 1, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01 грудня 2017 року між КП "Київтранспарксервіс" (сторона-1) та ТОВ "Веселинка" (сторона-2) було укладено договір №ДНП-2017-12/48 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, відповідно до умов якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 52 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, 13, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту (том 1 а.с.17-21).

Сторони неодноразово вносили до договору зміни, укладаючи додаткові угоди (том 1 а.с.22-26) та відповідно до п. 6.1 договору в редакції додаткової угоди, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, який у подальшому додатковою угодою був подовжений до 31.12.2025 (том 1 а.с.25).

Позивач у позові зазначає, що 21.01.2022 представниками відповідача 2 було здійснено фізичне захоплення паркувального майданчика та заблоковано доступ позивача до паркувального майданчика. Цього ж дня позивачу стало відомо про укладення між КП "Київтранспарксервіс" та ФОП КузюбердінимО.О договору №ДНП-2021-07/15 від 14.07.2021 про надання майданчика для експлуатації (том 1 а.с.59-62,207-215), утримання та облаштування майданчику для паркування транспортних засобів за адресою: м.Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, буд. 13, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

Також позивач вказує, що 24.01.2022 головним фахівцем КП "Київтранспарксервіс" було направлено на електронну адресу директора ТОВ "Веселинка" повідомлення від 14.06.2021 №053/05-2509 про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку 30.07.2021 на підставі пункту 6.5 договору у зв`язку із порушенням пунктів 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.2.7 договору, які встановлені перевірками 20.05.2021 за адресою: вул.Вишняківська, 13, та 08.06.2021 за адресою - перетин вул.Закревського та вул. Милославської (майданчик №2) (том 1 а.с.54-56).

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його відсутністю зауважень з боку відповідача 1 щодо неналежного виконання зобов`язань за договором, тому вважає безпідставною та необґрунтованою односторонню відмову КП "Київтранспарксервіс" від договору, та зазначає про наявність підстав для визнання недійсним укладеного між відповідачами договору.

На підтвердження вказаних доводів позивачем надані видаткові накладні на закупівлю огорожі у липні-серпні 2021 року, у травні-червні 2021 року чорного щебеню, у жовтні 2021 року обладнання для відеоспостереження (том 1 а.с.46-53, 206), акти надання послуг за період з січня по листопад 2021 року, які підписані обома сторонами і оплачені позивачем згідно наданих платіжних доручень (том 1 а.с.27-45).

Заперечуючи проти позову, відповідач 1 зазначає, що договір з позивачем розірвано на підставі п. 6.5 договору та норм чинного законодавства, оскільки проведеними 20.05.2021 та 08.06.2021 перевірками встановлено порушення пунктів 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.2.7 договору, про що складено відповідні акти і повідомлялось позивача за адресою, вказаною у договорі. У листі від 14.06.2021 №053/05-2509 про дострокове розірвання договору було помилково зазначено про проведення 08.06.2021 обстеження за адресою - перетин вул.Закревського та вул. Милославської (майданчик №2), оскільки фактично воно проводилось по вул.Вишняківська, 13. Також вказував, що після розірвання договору у актах були відсутні посилання на нього, а кошти сплачувались за фактичне користування майданчиком.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем 1 надані наступні докази: лист від 14.06.2021 №053/05-2509 про дострокове розірвання договору і докази його направлення (том 1 а.с.114-115,157-160); акт обстеження майданчика для паркування від 20.05.2021, лист від 26.05.2021 про направлення акту з вимогою про дотримання умов договору і докази його направлення (том 1 а.с.117-118,163-165), акт обстеження майданчика для паркування від 20.05.2021 (том 1 а.с.116), роздруківки фотографій (том 1 а.с.161-162,166-163), акти надання послуг за період з липня по листопад 2021 (том 1 а.с.170-174).

За результатами даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач 1 не довів наявності підстав для одностороннього розірвання укладеного ним з позивачем договору.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем і відповідачем 1 у даній справі виникли на підставі договору №ДНП-2017-12/48 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01 грудня 2017 року, який за правовою природою є договором про надання послуг.

Предметом розгляду даного спору є матеріально-правова вимога про визнання недійсним одностороннього правочину КП "Київтранспарксервіс" щодо відмови від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, оскільки відсутні підстави для розірвання договору, та визнання недійсним договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2021/07/15 від 14.07.2021, оскільки він порушує права позивача на використання паркувального майданчику.

За змістом частини першої ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 ЦК України).

Виходячи з положень вищезазначеної статті, повідомлення сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

У відповідності до ч. 5 ст. 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що волевиявлення однієї із сторін на дострокове припинення дії договору, за своїми наслідками, є одностороннім правочином про розірвання цього договору, тому при його вчиненні мають бути дотриманні встановлені законодавством вимоги, необхідні для чинності такого правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями ст. 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог в силу приписів ст. 215 ЦК України є правовою підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Досліджуючи питання законності вчинення одностороннього правочину про розірвання договору, насамперед слід встановити чи має місце порушення контрагентом зобов`язання, яке тягне за собою правові наслідки у такому вигляді, тобто у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та якими доказами це підтверджується.

Положеннями ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі якщо Законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. Обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору і слід досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі, має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи (вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 08.10.2020 у справі № 910/11397/18).

Відповідно до п.п.2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.2.7 договору, на порушення яких позивачем посилається відповідач 1, сторона-2 за власні кошти здійснює облаштування та обладнання "Фіксованих місць для паркування" згідно з Правилами паркування (дорожніми знаками, дорожньою розміткою, шлагбаумом, приміщенням для охорони, огорожею тощо) у відповідності до схем ОДР (в. т.ч. облаштування дорожнього покриття території паркувального майданчика та під`їзних шляхів асфальтною крихтою або інше тверде покриття, облаштування в`їзної-виїзної групи паркувального майданчика, відповідно до схеми ОДР, що включає пункт охорони, шлагбаум); здійснює експлуатацію "Фіксованих місць для паркування" згідно з вимогами чинного законодавства України, в тому числі Правилами паркування, у відповідності до умов цього договору, схеми організації дорожнього руху; зобов`язується утримувати "Фіксовані місця для паркування" та прилеглу територію в належному санітарно-гігієнічному стані, з дотриманням правил благоустрою, норм і правил протипожежної безпеки, техніки безпеки, здійснює прибирання території та вивезення сміття, листя та снігу; зобов`язується облаштувати та експлуатувати не більше кількості місць для паркування транспортних засобів, ніж передбачено умовами договору; забезпечує безоплатне паркування транспортних засобів, передбачених ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Пунктом 6.5 договору в редакції додаткової угоди від листопада 2020 року передбачено, що сторона-1 має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку у будь-якому з наступних випадків: у випадку, якщо сторона-2 не здійснила оплату в обсязі, встановленому розділом 3 цього договору, і таке порушення триває більше 30 днів; у випадку використання стороною-2 "Фіксованих місць для паркування" не за цільовим призначенням; у випадку невиконання умов облаштування паркувального майданчика, передбачених договором; в інших випадках, передбачених Законом України та (або) цим договором.

Згідно п. 6.6 договору, про дострокове розірвання договору відповідно до п. 6.5 договору сторона-1 надсилає стороні-2 письмове повідомлення не менше, ніж за 15 календарних днів до дати розірвання договору. Повідомлення про розірвання договору надсилається в порядку, визначеному п. 8.4 договору. Договір є розірваним на тридцять перший календарний день з дати отримання повідомлення стороною-2.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 14.06.2021 за вих. №053/05-2569, направленим на адресу позивача, яка зазначена у договорі, КП "Київтранспарксервіс" повідомило позивача про односторонню відмову від договору з підстав порушення стороною умов договору, а саме, п.п. 2.2.2-2.2.5, 2.2.7, та дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 30.07.2021, проте, у матеріалах справи відсутні докази отримання вказаного листа позивачем або повернення його без вручення з вказівкою причин, а позивач заперечував факт його отримання.

У вказаному листі КП "Київтранспарксервіс" посилався на акти обстеження майданчика для паркування від 20.05.2021 та від 08.06.2021.

Так, згідно акту обстеження майданчика від 20.05.2021, обстеженням встановлено, що на паркувальному майданчику фактично надаються послуги з цілодобового паркування транспортних засобів. На території майданчика знаходяться приміщення для охорони. В ході обстеження території майданчика виявлені наступні порушення умов договору та схеми організації дорожнього руху: межі ділянки перевищують встановлені згідно схеми ОДР, на огородженій території можливе розташування 89 місць для паркування, відсутнє тверде асфальтне покриття, відсутні місця для інвалідів, відсутня дорожня розмітка. Санітарний стан потребує поліпшення.

У акті від 08.06.2021 зазначено, що обстеженням встановлено, що на паркувальному майданчику фактично надаються послуги з цілодобового паркування транспортних засобів. На території майданчика знаходяться приміщення для охорони. В ході обстеження території майданчика виявлені наступні порушення умов договору та схеми організації дорожнього руху: межі ділянки перевищують встановлені згідно схеми ОДР, на огородженій території можливе розташування 89 місць для паркування, відсутнє тверде асфальтне покриття, відсутні місця для інвалідів, відсутня дорожня розмітка. Санітарний стан потребує поліпшення.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зі змісту актів обстеження від 20.05.2021 та від 08.06.2021, як вірно встановив суд першої інстанції, вбачається, що у тексті актів відсутня будь-яка інформація про проведення комісією будь-яких замірів, та взагалі будь-які пояснення, яким чином комісія встановила порушення меж, встановлених згідно ОДР, де саме та на скільки такі межі порушено, що унеможливлює достеменно встановити, який розмір ділянки встановлений схемою ОДР та, чи перевищують межі виміряної ділянки, встановлені схемою ОДР, та наскільки перевищують.

Відповідачем 1 не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем здійснювалася експлуатація більшої кількості місяць для паркування, ніж передбачено умовами договору, в тому числі доказів того, що така експлуатація здійснювалася у межах ділянки, встановленої схемою ОДР.

Отже, твердження відповідача 1 про порушення позивачем умов договору щодо експлуатації більшої кількості місяць для паркування, ґрунтуються на припущеннях відповідача за відсутності встановлення перевищення меж виміряної ділянки по відношенню до встановленою схемою організації дорожнього руху та обсягів такого перевищення.

Також у актах вказано про відсутність твердого асфальтного покриття та дорожньої розмітки, однак умовами пункту 2.2.2 договору (в редакції додаткової угоди, том 1 а.с.23) передбачено, що дорожнє покриття облаштовується асфальтовою крихтою або іншим твердим покриттям, і позивачем до матеріалів справи надані докази закупівлі у травні 2021 року асфальтної крихти для облаштування дорожнього покриття.

Окрім того, судом першої інстанції обґрунтовано визнано надані відповідачем 1 фотознімки неналежними доказами, оскільки із наданих фотознімків не можливо ідентифікувати суб`єкта, яким здійснювалася фотофіксація, дату, об`єкт та місце, на якому здійснювалася фото фіксація, та порушення, які мали би бути зафіксовані на фотознімках.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що у актах вказано на те, що на території майданчика знаходиться приміщення для охорони, однак будь-яких відомостей щодо наявності або відсутності охорони на зазначеному об`єктів до актів не внесено, а доказів повідомлення представників позивача про проведення виїзної перевірки до матеріалів справи не додано.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку про те, що оскільки відсутні належні та допустимі докази порушення позивачем умов договору, підстави для одностороннього розірвання договору, у порядку передбаченому п. 6.5 договору, також відсутні, а тому одностороння відмова відповідача 1 від договору є незаконною та підлягає визнанню недійсною.

Щодо вимог про визнання недійсним договору про надання майданчик для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2021-07/15 від 14.07.2021, який укладено між відповідачами, то, як вбачається із матеріалів справи, 14.07.2021 між КП "Київтранспарксервіс" (сторона-1) та ФОП Кузюбердіним О.О. (сторона-2) було укладено спірний договір, відповідно до умов якого сторона-1 надає за плату стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м.Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, 13, в межах ІІІ теритоіральної зони паркування м. Києва, що включає 52 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Пунктом 7.1 договору від 14.07.2021 передбачено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами.

Отже, договором №ДНП-2021-07/15 від 14.07.2021 відповідачу 2 було передано для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за тим же місцем розташування, що й було передано позивачу за договором №ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017.

При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, станом на 14.07.2021 саме позивачу, відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору, належало право експлуатації місць для паркування, які є предметом договору від 14.07.2021.

Таким чином, знайшли свої підтвердження доводи позивача, що спірний договір порушує права позивача на експлуатацію місць для паркування, які є предметом спірного договору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимога про визнання недійсним правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Відповідач 1 стверджував, що договір від 01.12.2017 є в односторонньому порядку розірваним з 30.07.2021, однак відповідно до п. 2.1.5 договору з позивачем, сторона-1 на час дії даного договору не має права передавати право на експлуатацію "Фіксованих місць для паркування" третім особам та/або право на здійснення діяльності з паркування транспортних засобів на "Фіксованих місцях для паркування" третім особам.

Договору як юридичному факту властиві такі ознаки: в договорі виявляється воля не однієї особи, а двох чи кількох, причому волевиявлення учасників за своїм змістом мають збігатися і відповідати одне одному; договір - це така спільна дія осіб, яка спрямована на досягнення певних цивільно-правових наслідків: встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Основною особливістю цивільних правовідносин є те, що вони засновані на рівності, автономії волі, майновій і організаційній відокремленості її суб`єктів. У зв`язку з цим однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України), суть якої розкрита у ст. 627 ЦК України і полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, КП "Київтранспарксервіс", укладаючи договір від 01.12.2017, погодилося із обмеженнями, встановленими умовами договору, зокрема, п. 2.1.5 договору, вказані обмеження на момент укладення спірного договору із відповідачем 2 були чинними, оскільки діяв договір між позивачем та відповідачем 2 від 01.12.2017.

Відповідач 1, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, заперечував проти недійсності договору та зазначав, що спірні паркомісця не були фактично передані у користування відповідачу 2, оскільки акту приймання-передачі сторонами не було підписано, однак вказані доводи були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки підписання акту приймання-передачі в експлуатацію майданчика не впливає на дійсність спірного договору.

За встановлених обставин, відповідач 1, укладаючи спірний договір із відповідачем 2, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, і спірний договір порушує права позивача, що є підставою для визнання його недійсним.

Оцінивши подані докази в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08 листопада 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва .

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.02.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко