ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа№ 910/4743/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 (повний текст рішення складено 26.10.2022)

у справі №910/4743/22 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна»

до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 30 870,23 грн,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 30 870,23 грн неустойки за несвоєчасну доставку вантажу згідно накладної №0402111 від 29.09.2021 та 2 481,00 грн судового збору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі по тексту - УМВС) під час здійснення перевезення вантажу у міжнародному сполученні згідно накладної №0402111 від 29.09.2021 у зв`язку із чим позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі 30 870,23 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» 12 965,50 грн штрафу, а також 1 488,60 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 17 904,73 грн суд відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції, дійшов висновку про прострочення відповідачем строків доставки вантажу у міжнародному сполученні на 2 доби, тоді як позивач нарахував штраф з розрахунку прострочення доставки вантажу на 4 доби. Крім того, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 30% від заявленої суми, враховуючи стратегічне значення Залізниці в умовах військової агресії, баланс інтересів обох сторін, ціну позову та неправильно проведений позивачем розрахунок штрафу.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22 в частині зменшення розміру неустойки до 12 965,50 грн та відмови у задоволенні частини позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно збільшив загальний (нормативний) термін доставки вантажу ще на 2 доби 06.10.2021 та 07.10.2021, оскільки заповнення накладної щодо затримки вантажу було здійснено з порушенням норм УМВС - відсутній відбиток штемпеля перевізника щодо затримки вантажу та коди причини затримки.

За твердженням апелянта, затримка вантажу на шляху слідування подовжена на 2 доби 04.10.2021 та 05.10.2021 у зв`язку із чим загальний (нормативний) строк доставки вантажу становить 8 діб, а не 10 діб як вказав суд, а тому розмір неустойки слід розраховувати у розмірі 30 % провізної плати відповідно до ст. 45 УМВС.

Також апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки порушення відповідачем строку доставки вантажу сталося до введення воєнного стану на території України. Крім того, відповідачем не надано суду доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, відсутність коштів на поточних та інших рахунках підприємства, у тому числі неможливість залучення кредитних коштів у розмірі, що підлягає стягненню.

Відповідач в апеляційній скарзі послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.06.2022 у справі №917/530/21, за якою неустойка розрахована на підставі та у відповідності до норм міжнародного законодавства - УМВС не містить положень, які б надавали господарському суду право зменшувати розмір стягуваної неустойки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2022 апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4743/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22.

Матеріали справи №910/4743/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 28.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 22.12.2022.

26.12.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, який згідно поштового конверту за поштовим відправленням №936 здано на пошту 22.12.2022, отже, в силу ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), є таким, що поданий вчасно.

Згідно відзиву на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивач при здійсненні розрахунку безпідставно не врахував, що строк доставки продовжено на 5 діб, а не на 3 доби, як він зазначає, 1 доба у зв`язку із операціями, пов`язаними із відправленням вантажу, 4 доби у зв`язку із здійсненням митних формальностей, що підтверджується Актами загальної форми №13049, №13131, №4330 та відмітками у графах 30, 32 накладної, а тому суд першої інстанції правомірно здійснив розрахунок неустойки у розмірі 18 % провізної плати.

Відповідач вважає, що висновок суду першої інстанції про зменшення розміру неустойки є правомірним, з огляду на те, що Залізниця має стратегічне значення для країни особливо в умовах воєнного стану. Після початку збройної агресії Залізниця виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій території України, здійснює гуманітарні перевезення. Падіння на 70% обсягів вантажних перевезень Залізницею. Після ракетних обстрілів залізничної інфраструктури відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення пошкодженої інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави. Станом на 02.09.2022 внаслідок збройної агресії російської федерації кількість зруйнованого та пошкодженого майна товариства становить 5 128 одиниць, а саме: будівлі - 1 259 одиниць; споруди - 336 одиниць; споруди ЦП (в тому числі залізничні мости) - 36 одиниць; залізничні колії - 224 одиниці; передавальні пристрої ЦЕ - 197 одиниць; передавальні пристрої ЦШ - 106 одиниць; моторвагонний склад - 38 одиниць; локомотиви - 60 одиниць; автотранспортні засоби - 46 одиниць; вантажні вагони - 162 одиниці; спеціальний рухомий склад - 21 одиниця; пасажирські вагони - 40 одиниць; обладнання ЦЕ - 321 одиниця; обладнання ЦШ - 210 одиниць; інші основні засоби - 2 268 одиниць.

Вказані обставини вказують на скрутне фінансове становище відповідача та є загальновідомими, що не потребує доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України, та, як наслідок, є виключними обставинами для зменшення розміру неустойки (штрафу).

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №917/530/21 не заслуговують на увагу, оскільки справа №917/530/21 та №910/4743/22 не є релевантними.

За приписами ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на ціну позову та незначну складність справи, дана справа є малозначною, а тому спір підлягає вирішенню за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, про що зазначено в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 про відкриття апеляційного провадження у даній справі.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

29.09.2021 АТ «Укрзалізниця» прийняло за залізничною накладною №0402111 вантаж для перевезення на адресу ПІІ «Амік Україна». (а.с. 21-30).

Як зазначає позивач, вантаж за залізничною накладною №0402111 доставлено із порушенням строків. Зокрема, зі станції «Буганяй» Литовської залізниці до станції «Кременець» Львівської залізниці відправлено вантаж у вагонах №50186584, 57656191, 54249701, який доставлено 11.10.2021, тобто із запізненням на 4 доби.

Провізна плата за залізничною накладною №0402111 становить: по території Литви 2 041,68 EUR, що еквівалентно 61 209, 57 грн, а по території України 41 691,20 грн, через несвоєчасну доставку вантажу на 4 доби позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 30 % від провізної плати на загальну суму 30 870, 23 (61 209, 57 + 41 691, 20*30%) грн.

За розрахунком позивача загальний строк доставки вантажу становить 8 діб: термін доставки вантажу з урахуванням нормативної швидкості - 5 діб, збільшено строк доставки на 2 доби відповідно до акту загальної форми, збільшено на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу у відповідності до ст. 24 УМВС. Проте, фактичний строк доставки вантажу становить 12 діб.

23.11.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією №2306 про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу на суму 30 870,23 грн, яка була вручена відповідачу 29.11.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №149. (а.с. 31, 35). Доказів оплати, як і реагування на претензію, матеріали давної справи не містять.

Спір виник через те, що відповідач у добровільному порядку не сплатив штраф, нарахований позивачем на підставі ст. 45 УМВС.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 ГК України, ч. 2 ст. 908, ст. 920 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Перевізник звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо прострочення сталося не з його вини.

Розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Сплата штрафу за доставку вантажу з простроченням не звільняє перевізника від відповідальності за втрату, нестачу або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок прострочення.

За приписами ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Отже, до спірних правовідносин в частині нарахування штрафу за порушення термінів доставки вантажу за міжнародними залізничними накладними застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 з відповідними змінами та доповненнями, дата приєднання та набрання чинності для України - 05.06.1992 (далі - УМВС).

Відповідно до § 1 ст. 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

У § 1 ст. 8 УМВС передбачено, що порядок застосування умов дійсної Угоди, а також спеціальні умови перевезення окремих видів вантажів встановлюються «Правилами перевезень вантажів» (Додаток 1 до цієї угоди).

Згідно з § 1, 3 та 5 ст. 14 УМВС у відповідності до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до § 1, 2 ст. 15 УМВС в накладній повинно міститися обов`язкові відомості: найменування відправника та його адресу; найменування одержувача та його адресу; спосіб визначення маси вантажу; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його код; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником) перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору. У накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезення вантажів (далі - Правила).

Пунктом 7.1 розділу ІІ Правил передбачено, що перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразку за формою, наведеною у додатку 1 до Правил. Накладна складається відправником та пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником та перевізником у відповідності до приписів Правил.

У відповідності до § 1-5 ст. 24 УМВС якщо відправником і перевізником не погоджене інше, строк доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати строку, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті. Строк доставки вантажу визначається виходячи з таких норм: для інших відправок - 1 доба на кожні початі 200 км. Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з підстав, які не залежать від перевізника. Перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Згідно з ст. 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, що витікає виключно з договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за перевищення строку доставки вантажу.

Відповідно до ст. 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано строк доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Строк доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення строку доставки у вигляді неустойки. Розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення строку доставки, і величини (тривалості) перевищення строку доставки, що розраховується як відношення перевищення строку доставки (в добі) до загального строку доставки, а саме: 6% провізної плати при перевищенні строку доставки не більше однієї десятої загального строку доставки; 18% провізної плати при перевищенні строку доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального строку доставки; 30% провізної плати при перевищенні строку доставки понад три десятих загального строку доставки.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги щодо досудового порядку врегулювання спору у відповідності до вимог ст. 47 УМВС, відповідно, спір може бути вирішено у судовому порядку.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладній №0402111 від 29.09.2021, вантаж відповідачем доставлено з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 24 УМВС.

Згідно відомостей, які містяться у накладній №0402111 від 29.09.2021 нормативний строк доставки вантажу становить 10 діб, зокрема: термін доставки з урахуванням нормативної швидкості - 5 діб (896/200), збільшення терміну доставки на операції, пов`язані з відправленням вантажу - 1 (одна) доба, час затримки на шляху слідування (графа 32 накладної № 0402111 «Продовження строку доставки» - затримка з 04.10.2021 по 07.10.2021) - 4 доби.

Фактичний строк доставки склав 12 діб з 29.09.2021 по 11.10.2021, що перевищує термін доставки вантажу на 2 доби.

Провізна плата по території Литви становить 61 209, 57 грн (2 041, 61 Євро, по курсу на дату пред`явлення претензії), провізна плата по території України становить 41 691, 20 грн, отже, загальна сума становить: 61 209, 57 грн + 41 691, 20 грн = 102 900, 77 грн.

2 доби прострочки /12 (загальний термін доставки) = 0,16, що відповідає 18% у відповідності до ст. 45 УМВС.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір неустойки становить: 102 900, 77*18% = 18 522,14 грн.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно збільшив загальний (нормативний) термін доставки вантажу ще на 2 доби 06.10.2021 та 07.10.2021 спростовуються Актами загальної форми №№13049, 13131, 4330 та відмітками у накладній №0402111 від 29.09.2021 у графах 30 та 32.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

24.02.2022 російською федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, строк дії якого продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022.

Наразі, Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022 «Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України №757/2022 від 07.11.2022 про продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні.

Систематично здійснюються ракетні обстріли залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави.

До повномасштабної військової агресії російської федерації проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач, наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Станом на 02.09.2022 внаслідок збройної агресії російської федерації кількість зруйнованого та пошкодженого майна товариства становить 5 128 одиниць, а саме: будівлі - 1 259 одиниць; споруди - 336 одиниць; споруди ЦП (в тому числі залізничні мости) - 36 одиниць; залізничні колії - 224 одиниці; передавальні пристрої ЦЕ - 197 одиниць; передавальні пристрої ЦШ - 106 одиниць; моторвагонний склад - 38 одиниць; локомотиви - 60 одиниць; автотранспортні засоби - 46 одиниць; вантажні вагони - 162 одиниці; спеціальний рухомий склад - 21 одиниця; пасажирські вагони - 40 одиниць; обладнання ЦЕ - 321 одиниця; обладнання ЦШ - 210 одиниць; інші основні засоби - 2 268 одиниць.

Вказані обставини вказують на скрутне фінансове становище відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що загальновідомість фактів військової агресії російської федерації проти України, виконання відповідачем евакуаційних рейсів, здійснення перевезення для потреб Збройних Сил України, ракетні обстріли об`єктів залізничної інфраструктури підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, безліччю публікацій у національних та міжнародних засобах масової інформації, а також не заперечується агресором.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, наявні обставини для зменшення розміру неустойки, розмір якої вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, судом першої інстанції було враховано баланс інтересів обох сторін, ціну позову та невірно проведений позивачем розрахунок штрафу та зменшено розмір неустойки на 30 %, попри те, що відповідач просив суд зменшити розмір неустойки до 0,00 грн.

Крім того, позивач не навів та не довів суду належними та допустимими доказами понесення збитків внаслідок порушення відповідачем положень УМВС під час здійснення перевезення вантажу у міжнародному сполученні згідно накладної №0402111 від 29.09.2021.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.06.2022 у справі №917/530/21, у застосуванні приписів статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування).

Згідно із ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 30 870,23 грн неустойки за несвоєчасну доставку вантажу за накладною №0402111 від 29.09.2021 відповідно до положень УМВС, а тому правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №917/530/21 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/21 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 у справі №910/4743/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна».

4. Матеріали справи № 910/4743/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 08.02.2023 у зв`язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Владимиренко С.В. у відпустці з 03.01.2023 по 06.02.2023.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська