ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа№ 910/6412/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Ходаківської І.П.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 (повний текст складено 12.10.2022)

у справі № 910/6412/22 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 19 817,35 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2022 року Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" (далі - ПП «АМІК-Україна») звернулос до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ «Українська залізниця») 19 817,35 грн штрафу за порушення термінів доставки вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог ПП «АМІК-Україна» вказує на порушення АТ «Українська залізниця» на три доби термінів доставки вантажів за залізничною накладною №0402933, визначених ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - УМВС).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 позовні вимоги ПІІ «АМІК Україна» задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ПІІ "АМІК Україна» 1 981,74 грн неустойки та 2 481,00 грн - витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позовні вимоги про стягнення з АТ «Українська залізниця» неустойки у розмірі 19 817,35 грн є обґрунтованими, доведеними та документально підтвердженими. Відповідач не довів відсутність його вини у перевищенні терміну доставки вантажу за залізничною накладною №040293.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, суд вказав, що наразі відповідач, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. Суд також врахував, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії російської федерації, проте наведене не нівелює права суду, за наявності відповідних обставин станом на дату розгляду спору, зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення строків перевезення вантажів мало би місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки. За наведених підстав суд дійшов висновку частково задовольнити подане відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки та зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 10% від розміру неустойки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2022, ПП «АМІК Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині зменшення розміру неустойки на 90% та відмови у задоволенні частини позовних вимог та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ПІІ «АМІК Україна» вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України.

На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні жодні докази, передбачені ст. 73 ГПК України, які доводили б існування обставин, що дають підстави для зменшення неустойки. Також скаржник наголошує, що неустойка розрахована на підставі та відповідно до норм міжнародного законодавства; УМВС не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваної неустойки (у разі її правомірного нарахування). В цьому скаржник посилається на постанову Верховного суду від 16.06.2022 у справі №917/530/21 (п. п. 43, 44, 45).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6412/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ПІІ «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 до надходження матеріалів справи №910/6412/22.

23.11.2022 матеріали справи №910/6412/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПІІ «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/6412/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Постанову підписано 07.02.2023 після виходу судді Ходаківської І.П. з відпустки.

Позиції учасників справи.

Від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач наводить доводи на її спростування; просить відмовити ПІІ«Амік Україна» в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, оскаржуване рішення залишити без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

05.11.2021 Акціонерне товариство «Орлен Летува» за залізничною накладною №0402933 зі станції відправлення Бугяняй Литовської залізниці відправило вантаж до станції призначення Бородянка 32 Південної залізниці, вантажоодержувач - ПІІ «АМІК Україна».

Загальна відстань перевезення від станції відправлення Бугяняй до кінцевої станції призначення Бородянка 32 складає 1 084 км.

14.01.2022 ПІІ «АМІК Україна» звернулось до АТ «Українська залізниця» з претензією про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №0402933.

18.07.2022 ПІІ «АМІК Україна» отримало відповідь на претензію, у якій АТ «Українська залізниця» повідомило про відхилення претензії з огляду на відсутність його (відповідача) вини у порушенні термінів доставки вантажу.

Звертаючись з позовом у цій справі, ПІІ «АМІК Україна» вказує, що АТ «Українська залізниця» на три доби порушило визначені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС) терміни доставки вантажів за залізничною накладною №0402933, у зв`язку із чим на підставі ст. 45 УМВС просить суд з стягнути з АТ «Українська залізниця» штраф у розмірі 19 817,35 грн.

Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, АТ «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву зазначає, що порушення терміну доставки вантажу сталося з вини Білоруської залізниці, а відтак відсутні підстави для стягнення з нього (відповідача) штрафу, проте із розрахунком штрафу погоджується.

АТ «Українська залізниця» звернулось з клопотанням про зменшення розміру неустойки. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказує, що основним видом його діяльності є перевезення пасажирів та вантажів. Через військову агресію російської федерації, блокування експорту сільськогосподарської продукції, яка складала значний відсоток у перевезеннях, завдання пошкоджень залізничній інфраструктурі спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень залізницею, значне зниження обсягів та прибутковості від перевезення пасажирів. При цьому залізниця постійно здійснює евакуаційні перевезення пасажирів з території ведення активних бойових дій. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про його надскрутне становище, відсутність коштів на виплату заробітної плати працівникам та є підставами для зменшення неустойки.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Апеляційний господарський суд відзначає, що у поданій апеляційний скарзі ПІІ «АМІК Україна» оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині відмови у позові (суд зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 10% від розміру неустойки, та стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ПІІ «АМІК Україна» 1 981,74 грн неустойки). Скаржник вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України). На думку скаржника, дійшовши правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Українська залізниця» неустойки, господарський суд першої інстанції безпідставно зменшив суму нарахованого штрафу на 90% та, у зв`язку з цим, незаконно відмовив у стягненні з АТ «Українська залізниця» неустойки у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції АТ «Українська залізниця» заявило клопотання про зменшення розміру неустойки, в обґрунтування якого вказує, що починаючи з 24.02.2022 російська федерація здійснює обстріл всієї території України майже щодня, завдаючи руйнувань та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі АТ "Укрзалізниця". Загальна кількість зруйнованого та пошкодженого майна Товариства станом на 15.07.2022 становить до 4 243 од. залишковою вартістю 5 070 529 тис. грн, в т.ч. але не виключно:

будівлі, в т.ч. залізничні вокзали, - 1 216 од., залишкова вартість складає 2 092 680 тис. грн;

споруди, в т.ч. залізничні мости, - 123 од., залишкова вартість складає 27 615 тис. грн;

залізничні колії - 203 од., залишкова вартість складає 1 697 215 тис. грн;

локомотиви - 60 од., залишкова вартість складає 136.721 тис. грн;

автотранспортні засоби - 45 од., залишкова вартість складає 4 480 тис. грн;

вантажні вагони - 151 од., залишкова вартість складає 15 910 тис. грн;

спеціальний рухомий склад - 21 од., залишкова вартість складає 24 603 тис, грн;

пасажирські вагони - 35 од., залишкова вартість складає 7 455 тис. грн;

спеціальний рухомий склад - 21 од., залишкова вартість складає 24 603 тис. грн;

моторвагонний склад - 38 од., залишкова вартість складає 75 981 тис. грн;

споруди ЦП - 37од, залишкова вартість складає 755 028 тис. грн;

передавальні пристрої ЦЕ - 189 од., залишкова вартість складає 113 873 тис. грн;

передавальні пристрої ЦШ - 101 од., залишкова вартість складає 8 549 тис. грн;

обладнання ЦЕ - 232 од., залишкова вартість складає 72 226 тис. грн;

обладнання ЦШ - 210 од., залишкова вартість складає 16 336 тис. грн;

інші основні засоби - 1 582 од., залишкова вартість складає 21 857 тис. грн.

Працівники АТ "Укрзалізниця" в найкоротші терміни здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти. З перших днів повномасштабного вторгнення працівники АТ «Українська залізниця» здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, різної техніки та інше, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. Оскільки на даний час відсутнє повітряне сполучення, автомобільні перевезення є обмеженими, Залізниця стала головним, а в деяких регіонах чи не єдиним перевізником Також залізниця період вторгнення рф евакуювала близько 3,8 мільйона людей.

Через військову агресію, блокування рф експорту сільськогосподарської продукції, яка складала значний відсоток у перевезеннях, завдання пошкоджень залізничній інфраструктурі спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень залізницею (на 70%). Також спостерігається значне зниження обсягів та прибутковості від перевезенню пасажирів залізничним транспортом.

АТ «Українська залізниця» вважає, що все вищезазначене свідчить про надскрутне матеріальне становище Товариства.

24.02.2022 було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим з 24.02.2022 по 23.08.2022 на території України введено воєнний стан. АТ «Українська залізниця» є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів всією Україною, а відповідні рейси є безкоштовними для людей.

Систематично здійснюються ракетні обстріли залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави.

Суд враховує, що до повномасштабної військової агресії російської федерації проти України основним джерелом доходу АТ «Українська залізниця» було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань за одночасного значного зменшення доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Зазначена інформація є публічної та знаходиться у вільному доступі у мережі Інтернет на офіційному веб-сайті відповідача.

Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребують доказування. При цьому такі обставини (повинні бути) відомі обом сторонам.

Суд врахував, що порушення АТ «Українська залізниця» зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення строків перевезення вантажів мало б місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.

За наведених підстав у їх сукупності апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок господарського суду про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 10%.

Щодо посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №917/530/21 (п. п. 43, 44, 45) апеляційний господарський суд відзначає, що обставини у справі, що розглядається, та у справі №917/530/21 не є подібними як щодо суб`єктного складу, так і щодо предмета та підстав спору.

Апеляційний господарський суд щодо наданих з відзивом на апеляційну скаргу доказів зазначає, що такі докази не можуть бути прийняті судом з огляду на приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України. Так, АТ «Українська залізниця» не довело наявність (з наданням відповідних доказів) винятковості цього випадку та неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того, лист Департаменту майнової політики АТ «Українська залізниця» №ЦКУ-13/2529 від 28.10.2022 взагалі не існував станом на дату прийняття оскаржуваного рішення, що, відповідно, виключає можливість його прийняття апеляційним господарським судом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі № 910/6412/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі № 910/6412/22 залишити без змін.

Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Справу №910/6412/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді І.П. Ходаківська

В.А. Корсак