УХВАЛА

31 січня 2023 року

м. Київ

Справа № 911/1708/18 (911/127/22)

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Банаська О. О.

розглянув матеріали спільної касаційної скарги

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур"

2. Фізичної особи-підприємця Волкодав Д. Е.

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022

у складі колегії суддів: Грека Б. М. (головуючого), Полякова Б. М., Пантелієнка В. О.

та на рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2022

у складі судді Янюк О. С.

у справі за заявою

1. Ліквідатора Селянсько-фермерського господарства "Аграрник" Загороднього Олексія Михайловича

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур"

3. Фізичної особи-підприємця Волкодава Д. Е.

до ОСОБА_1

про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Селянсько-фермерського господарства "Аграрник" Загородній О. М., Товариство з обмеженою відповідальністю "Шакур" та Фізична особа-підприємець Волкодав Д. Е. звернулися зі спільною заявою з вимогами зобов`язати ОСОБА_1 відшкодувати на користь Селянсько-фермерського господарства "Аграрник" у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину вартість наступного майна, а саме:

- середню ринкову вартість трактора колісного, марка Т-150К, рік випуску 2015, заводський номер НОМЕР_1 (двигун НОМЕР_2 ) станом на 20.10.2017 у розмірі 576 162, 27 грн;

- середню ринкову вартість трактора колісного, марка МТЗ-80, рік випуску 2015, заводський номер НОМЕР_3 (двигун НОМЕР_4 ) станом на 20.10.2017 у розмірі 281 500, 59 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Селянсько-фермерського господарства "Аграрник" 856 662, 86 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.08.2022 у справі № 911/1708/18 (911/127/22) залишено без задоволення заяву ліквідатора Селянсько-фермерського господарства "Аграрник" Загороднього О. М., Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур", Фізичної особи-підприємця Волкодава Д. Е. до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі № 911/1708/18 (911/127/22) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" та Фізичної особи-підприємця Волкодав Д. Е. залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2022 залишено без змін.

14.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Шакур" та Фізична особа-підприємець Волкодав Д. Е. звернулись до Верховного Суду зі спільною касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 (повний текст складено 26.12.2022) та на рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2022 у справі № 911/1708/18 (911/127/22).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 911/1708/18 (911/127/22) визначено колегію суддів у складі: Банасько О. О. (головуючий), Картере В. І., Пєсков В. Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 16.01.2022.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на таке.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинні бути зазначені вимоги особи, яка подає скаргу.

Верховний Суд зазначає, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржених рішень.

За змістом касаційної скарги вбачається, що скаржниками оскаржується постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 та рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2022 у справі № 911/1708/18 (911/127/22).

Водночас, у прохальній частині касаційної скарги, скаржники просять скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 та рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2022 у справі № 911/1707/18 (911/3510/22).

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати предмет та об`єкт касаційного оскарження тощо.

Крім того, статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги, зокрема щодо обов`язкового та конкретного зазначення скаржником підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 287 ГПК України.

Так, частиною другою статті 287 ГПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується касатор, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 ГПК України та їх змістовне обґрунтування.

Так, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому слід враховувати, що за приписами частини другої статті 311 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

До того ж, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України вбачається, що в якості підстави касаційного оскарження оскаржених судових рішень скаржниками зазначено пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України. При цьому, вказуючи на зміст пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, ними не доводиться обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 (за сукупністю) частини другої статті 287 ГПК України.

До того ж посилання на ненадання судами попередніх інстанцій оцінки усім обставинам справи та невірне застосування норми права, не є очевидним та явним виконанням приписів пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до власного викладення стороною обставин справи та до переоцінки доказів, що вже здійснено судом апеляційної інстанції та з огляду на статус Верховного Суду й повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, що не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, суд зазначає, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" та Фізичної особи-підприємця Волкодав Д. Е. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 та на рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2022 у справі № 911/1708/18 (911/127/22) підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, а саме шляхом:

- надання письмового пояснення про уточнення вимог касаційної скарги, викладених у її прохальній частині;

- надання письмових пояснень в яких чітко зазначити підстави касаційного оскарження, а саме чітко вказати (1) пункт частини другої статті 287 ГПК України, (2) формулювання застосованого судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується касатор, (3) норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній або вичерпне обґрунтування іншої, передбаченої частиною другою статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення або неповне (неналежне) усунення зазначених недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292, 304, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" та Фізичної особи-підприємця Волкодав Д. Е. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 та на рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2022 у справі № 911/1708/18 (911/127/22) залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

3. Попередити скаржника про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України, а саме у разі невиконання вимог ухвали, у строк встановлений судом, касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду О. О. Банасько