УХВАЛА

м. Київ

31.01.2023Справа № 910/10889/21

За заявою ОСОБА_1 (м. Київ)

про видачу дублікатів наказів Господарського суду міста Києва від 28.10.21. №№910/10889/21

у справі за позовом ОСОБА_1 (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (м. Київ)

про зобов`язання надати інформацію про вартість частки, обґрунтований розрахунок та копії документів, які були використані за розрахунком вартості частки,

Суддя Ващенко Т.М.

Без виклику представників учасників судового процесу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.21. у справі №910/10889/21 позов задоволено повністю; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" надати ОСОБА_1 інформацію про вартість частки, що підлягає виплаті ОСОБА_1 , як колишньому учаснику Товариства, обґрунтований розрахунок та копії документів, які були використані при розрахунку вартості частки; стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 2.270,00 грн судового збору.

28.10.21. на виконання вказаного рішення судом видано відповідні накази.

27.01.23. до суду надійшла заява стягувача про видачу дублікатів наказів Господарського суду міста Києва від 28.10.21. №№910/10889/21, яка обґрунтована їх втратою стягувачем.

Розглянувши заяву суд встановив наступне.

За приписами п. 19.4 Перехідних положень ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк пред`явлення до виконання наказів Господарського суду міста Києва від 28.10.21. №№910/10889/21 встановлено до 28.10.24.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Отже, у вирішенні питання про видачу дубліката судового наказу суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом є підґрунтям для "законного сподівання" позивача на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи.

З огляду на вказане судом встановлено, що оскільки накази Господарського суду міста Києва від 28.10.21. №№910/10889/21 втрачено стягувачем, то його заява про видачу дублікатів цих виконавчих документів підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 234, 235, п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про видачу дублікатів наказів Господарського суду міста Києва від 28.10.21. №№910/10889/21 задовольнити повністю.

2. Видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 28.10.21. №910/10889/21 про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (02090, м. Київ, Харківське Шосе, б. 18; ідентифікаційний код 43321925) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) інформацію про вартість частки, що підлягає виплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як колишньому учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (ідентифікаційний код 43321925), обґрунтований розрахунок та копії документів, які були використані при розрахунку вартості частки.

3. Видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 28.10.21. №910/10889/21 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (02090, м. Київ, Харківське Шосе, б. 18; ідентифікаційний код 43321925) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

4. Ухвала набрала законної сили 31.01.23. та її може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко