ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" січня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/1028/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637"

про стягнення заборгованості в сумі 20 743 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Шолом Сергій Вікторович (поза межами приміщення суду);

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

08 грудня 2022 року Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 20 743 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між сторонами укладений договір № 84-ТЕ від 01 березня 2021 року про постачання теплової енергії, на підставі якого позивач поставив теплову енергію, однак відповідач прийняті на себе зобов`язання по оплаті не виконав, внаслідок чого відповідачем утворилась заборгованість у зв`язку із чим позивачем нараховано останньому 10 466 грн. 55 коп. пені, 1 009 грн. 10 коп. 3% річних та 9 267 грн. 35 коп. інфляційних втрат, які позивач просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні 30 січня 2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, або будь-які інші письмові заперечення по суті спору.

Суд зазначає, що до матеріалів справи (до позовної заяви) залучені належні докази виконання позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання відповідачам копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення на адресу місця проживання відповідача, яка також є офіційною адресою його місця проживання згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі - відповідна ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси

Відповідно до наявних у матеріалах справи поштових повідомлень, вбачається, що ухвала суду про порушення провадження у справі № 918/1028/22 та відкладення розгляду справи отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637".

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" вважається повідомленим про розгляд справи № 918/1028/22 належним чином, оскільки судом виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даного спору, останній не скористалися свої процесуальним правом на подачу відзиву або будь-яких інших пояснень, тому вважає можливим здійснювати розгляд справи по суті.

В судове засідання 30 січня 2023 року відповідач не з`явилися.

Заяви та клопотання у справі.

Заяви та клопотання у справі не надходили.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/1028/22 за позовною заявою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" про стягнення заборгованості в сумі 20 743 грн. 00 коп., визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09 січня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2023 року відкладено розгляд справи по суті на 30 січня 2023 року.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду, джерела права й акти їх застосування.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" укладено договір про постачання теплової енергії № 84-ТЕ 01 березня 2021 року, згідно змісту якого позивач взяв на себе обов`язок постачати відповідачу теплову енергію в необхідних обсягах, а останній, зі свого боку, зобов`язалося її вчасно оплачувати, згідно діючого тарифу.

На виконання умов вказаного договору в період з січня по квітень 2022 року включно позивачем здійснено поставку відповідачу теплової енергії на загальну суму 86 234 грн. 02 коп., з яких у січні на 32 106 грн. 26 коп., у лютому на 23 048 грн. 50 коп., у березні на 19 007 грн. 85 коп., у квітні на 12 071 грн. 41 коп.

Вказані обставини підтверджено наявними у матеріалах справи наступними документами, а саме:: копією рахунку № СП000151-тв від 31 січня 2022 року та актом про відпуск теплової енергії № АВР00116 від 31 січня 2022 року; копією рахунку № СП000363-тв від 28 лютого 2022 року та актом про відпуск теплової енергії № АВР00345 від 28 лютого 2022 року; копією рахунку № СП1000518-тв від 31 березня 2022 року та актом про відпуск теплової енергії № АВР00565 від 31 березня 2022 року; копією рахунку СП1000663-тв від 30 квітня 2022 року та актом про відпуск теплової енергії АВР00752 від 30 квітня 2022 року.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що оплата за фактично спожиту у розрахунковому періоді теплову енергію та відібрану воду повинна бути здійснена споживачем по останнє число місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування споживачем грошових коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації.

Однак, взяте на себе зобов`язання по оплаті за поставлену теплову енергію відповідач виконав не належним чином, а саме допущено прострочення по оплаті за отриману в період з січня по квітень 2022 року теплову енергію: теплова енергія за січень в сумі 32 106 грн. 26 коп. - оплата по 28 лютого 2022 року оплачена в межах договірних строків без порушення частково на суму 0.03 коп. (авансування з попередніх оплат), а решта теплової енергії на суму 32 106 грн.. 23 коп. оплачена 21 жовтня 2022 року; теплова енергія за лютий в сумі 23 048 грн. 50 коп. яка мала бути оплачена по 31 березня 2022 року, оплачена 31 травня 2022 року; теплова енергія за березень в сумі 19 007 грн. 85 коп. яка мала бути оплачена по 30 квітень 2022 року, оплачена 07 вересня 2022 року; теплова енергія за квітень в сумі 12 071 грн. 41 коп. яка мала бути оплачена по 31 травня 2022 року, оплачена 17 серпня 2022 року.

Суд зазначає, що вказані обставини встановлено судом відповідно до наявної у матеріалах справи копії виписок з рахунку за 31 травня 2022 року, 17 серпня 2022 року, 07 вересня 2022 року та 21 жовтня 2022 року.

Отже, зважаючи на вище викладені обставини, відповідач допустив наступні прострочення по оплаті за поставлену теплову енергію, а саме: за січень на суму 32 1 06 грн. 23 коп. 234 днів (з 01 березня 2022 року по 20 жовтня 2022 року); за лютий на суму 23 048 грн. 50 коп. 60 днів (з 01 квітня 2022 року по 30 травня 2022 року); за березень на суму 19 007 грн. 85 коп. 129 днів (з 01 травня 2022 року по 06 вересня 2022 року); за квітень на суму 12 071 грн. 41 коп. 77 днів (з 01 червня 2022 року по 16 серпня 2022 року).

Згідно з пунктом 7.7 договору за порушення строків виконання грошового зобов`язання споживач зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості теплової енергії та відібраної води, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Отже, враховуючи зазначені прострочення у розрахунках за договором, позивач нарахував до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України та умов договору пеню, 3% річних, штраф та інфляційні втрати, а саме 10 466 грн. 55 коп. пені, 1 009 грн. 10 коп. 3% річних та 9 267 грн. 35 коп. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення LIGA:360 встановив, що позивачем вірно нараховано суму відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання та пеню.

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про правомірне нарахування позивачем відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

До стягнення з відповідача підлягає наступна відповідальність за невиконання грошового зобов`язання та штрафні санкції, а саме 10 466 грн. 55 коп. пені, 1 009 грн. 10 коп. 3% річних та 9 267 грн. 35 коп. інфляційних втрат.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні в розумінні ст. ст. 74-78 ГПК України будь-які докази сплати у повному обсязі нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

З правовою позицією та аргументами позивача суд погоджується та приймає останні.

Оцінка аргументам відповідача не надавалась, оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових заперечень.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладених з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному отриманні оплати за поставлену теплову енергію та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення суми за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та пені, відтак позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем по справі у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 481 грн. 00 коп. покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузнецовське АТП-15637" (34400, м. Вараш, мікрорайон Північний Промислової зони, 30, код. 01332081) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) 10 466 (десять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 55 коп. пені, 1 009 (одна тисяча дев`ять) грн. 10 коп. 3% річних, 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 35 коп. інфляційних втрат та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят один) грн. 00 коп. судових витрат.

3. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01 лютого 2023 року.

Суддя Войтюк В.Р.