ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2023 р. м. Київ

Справа № 911/2422/22

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення 23 893,45 грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (далі ТОВ «Баядера Логістик») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 23 893,45грн, що складається з: 16 094,52грн основного боргу; 4 427,49грн пені, нарахованої за період з 27.02.2022 по 14.11.2022; 2 244,82грн 20% річних, які нараховані за період з 27.02.2022 по 14.11.2022; 1 126,62грн штрафу у розмірі 7%.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №272-19 від 18.01.2019 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк (а.с.1-3).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.12.2022 відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.58-59).

Як вбачається з довідки від 07.12.2022, копія відповідної ухвали у паперовій формі сторонам не направлена у зв`язку із відсутністю фінансування (а.с.60); ухвала 07.12.2022 направлена на електронну адресу позивача, вказану в позові (а.с.61, 1); відомостей про реєстрацію офіційної електронної адреси позивача та відповідача в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі суд на час прийняття відповідної ухвали не мав; копію ухвали відповідачу направлено поштою 09.12.2022 (а.с.62).

Поштове відправлення №548, у якому направлено копію відповідної ухвали відповідачу, повернуто з довідкою відділення поштового зв`язку від 20.12.2022, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.63-66). Між тим адреса, за якою направлено відповідне поштове відправлення відповідачу, відповідає адресі, яку повідомив Відділ ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради листом від 25.11.2022 №08.3-11/1336 (а.с.52).

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

З урахуванням зазначеного, відповідна ухвала вважається врученою відповідачу 20.12.2022.

В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений строк відзив на позов до суду не находив; клопотань про поновлення відповідного строку суд до прийняття рішення у справі не отримав.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у строк, визначений ч.7 ст.252 ГПК України, до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

18.01.2019 між ТОВ «Баядера Логістик» (далі постачальник) та фізичною особою підприємцем Яворською Ольгою Миколаївною (далі покупець) укладено договір поставки № 272-19, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця алкогольні напої (далі - товар), а покупець - прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами договору (далі договір) (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 3.3 договору постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення, яке може бути здійснене в усній формі або за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв`язку.

Пунктом 4.1 договору визначено, що найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на товар.

Як передбачено сторонами п.п. 5.2, 5.3 договору, ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній, а загальна сума договору дорівнює загальній вартості товару, який постачальник поставив покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних.

В силу п. 3.4 договору підпис уповноваженого представника покупця в накладній на товар засвідчує, що товар прийнятий покупцем від постачальника за кількістю та за якістю.

Сторонами п. 6.1 договору погоджено, що розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 30 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін шляхом попередньої оплати.

У випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, як передбачено п.п. 7.1, 9.2 договору, покупець, зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати та 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами, а у випадку порушення покупцем строків оплати більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 7% від суми боргу.

У відповідності до п. 9.7 договору, даний договір чинний протягом 2 років з дати його укладення, однак сторони погодили, що у випадку, якщо жодна зі сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити договір за один місяць до його закінчення, даний договір вважається автоматично пролонгованим на той же термін та тих же умовах.

Відповідний договір скріплений печатками та підписаний уповноваженими представниками сторін.

Під час розгляду відповідної справи сторонами не надано доказів, що підтверджували б припинення дії відповідного договору за заявою будь-якої із сторін договору або відмову від продовження строку його дії.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором з передачі товару на загальну суму 16094,52грн позивачем надано видаткові накладні:

- №15880/14317 від 27.01.2022 на суму 2996,82грн;

- №25795/23286 від 10.02.2022 на суму 5777,82грн;

- №25796/23287 від 10.02.2022 на суму 366,12грн;

- №34125/31575 від 23.02.2022 на суму 886,32грн;

- №34124/31574 від 23.02.2022 на суму 6 067,44грн (а.с.14-18).

У вказаних накладних зазначено що поставка відповідного товару здійснена на підставі договору № 272-19 від 18.01.2019.

У подальшому Яворська Ольга Миколаївна припинила підприємницьку діяльність, про що 08.11.2022 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №005000131.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що борг за поставлений товар становить 16 094,52 грн.

Предметом спору в даній справі є наявність у відповідача обов`язку розрахуватись за поставлений товар, а також застосування до нього відповідальності, встановленої договором, за порушення виконання відповідного зобов`язання.

Заявлені вимоги суд вважає обґрунтованими в частині з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторонами в договорі змінено відповідне загальне правило щодо оплати товару, оскільки погоджено, що оплата здійснюється шляхом перерахування коштів протягом 30 календарних днів з дня отримання товару.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів оплати товару на суму 16 094,52грн, хоча строк його оплати, встановлений п.6.1 договору, закінчився.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати товару у встановлений договором строк, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Так, ч.1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 16 094,52грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2 244,82грн 20% річних за період з 27.02.2022 по 14.11.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами у п. 9.2 договору змінено загальний розмір процентів - 3% річних та погоджено нарахування процентів у розмірі 20% річних від суми боргу.

Отже, оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, вимоги позивача щодо сплати відповідачем процентів у узгодженому сторонами розмірі є мотивованими.

За розрахунком суду, враховуючи строк виконання зобов`язання з оплати товару, строк прострочення оплати, а також заявлений позивачем період нарахування по 14.11.2022, розмір процентів становить 2 141,70грн.

Різниця у нарахуванні процентів виникла, оскільки позивачем невірно визначено періоди прострочення та нарахування процентів здійснено у період, у якій відповідне зобов`язання не можна вважати простроченим.

Так, за видатковою накладною №15880/14317 від 27.01.2022 позивач починає нарахування процентів з 27.02.2022.

Між тим, відповідно до ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За відповідною накладною останнім днем строку для виконання зобов`язань з оплати є 28.02.2022, оскільки 26.02.2022, 27.02.2022 вихідні дні (субота, неділя), тому простроченим є зобов`язання з 01.03.2022 і нарахування процентів за прострочення оплати є мотивованим лише з 01.03.2022.

За видатковими накладними від 10.02.2022 №№25795/23286, 25796/23287 останнім днем виконання зобов`язання з оплати є 14.03.2022 з урахуванням положень ч.5 ст. 254 ЦК України, оскільки 12.03.2022,13.03.2022 вихідні дні, однак позивач здійснює нарахування процентів з 13.03.2022.

За товар, переданий за видатковою накладною №34124/31574 від 23.02.2022 позивач мав розрахуватись до 25.03.2022 включно, враховуючи встановлений сторонами строк виконання у п.6.1 договору, однак, позивач помилково нараховує проценти за прострочення починаючи з 26.02.2022, а не з моменту, коли зобов`язання є простроченим 26.03.2022.

За таких обставин, суд задовольняє вимоги в частин стягнення процентів у розмірі 2 141,70грн, а у задоволенні вимог про стягнення 103,12грн відмовляє.

Також у даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення штрафу у розмірі 1 126,62грн та пені у розмірі 4 427,49грн, яка нарахована за період з 27.02.2022 по 14.11.2022.

Заявлені у відповідній частині вимоги є обґрунтованими частково з наступних підстав.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно ч.2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Отже, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати переданого товару у встановлений договором строк, а у договорі сторони домовились про застосування відповідної відповідальності у вигляді штрафу та пені за порушення відповідного зобов`язання, вимоги позивача в частині стягнення відповідних штрафних санкцій є мотивованими.

Як визначено ч.2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Пунктом 7.1 договору сторонами встановлена відповідальність за порушення строків оплати поставленого товару у вигляді пені у розмірі, який не перевищує визначений вищевказаними нормами.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Під час розгляду справи позивачем не надано доказів того, що сторонами у встановленій формі досягнуто домовленості щодо нарахування пені у строк, понад встановлений ч.6 ст.232 ГК України.

Проте, позивачем здійснено нарахування пені понад строк, встановлений ч.6 ст.232 ГК України, за відсутності домовленості сторін про застосування іншого строку. Окрім того, при нарахуванні пені позивачем допущено помилки щодо визначення періоду прострочення, аналогічні, допущеним при розрахунку процентів.

За розрахунком суду, розмір пені, враховуючи розмір облікової ставки НБУ, початок прострочення за кожною накладною, обмеження періоду нарахування пені шестимісячним строком від дня коли зобов`язання мало бути виконано, складає 4 049,31грн, а саме за прострочення оплати товару, переданого за видатковими накладними:

- №15880/14317 від 27.01.2022 на суму 2996,82грн за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 747,98грн;

- №№25795/23286, 25796/23287 від 10.02.2022 на загальну суму 6 143,94грн за період з 15.03.2022 по 14.09.2022 1 548,61грн;

- №№34125/31575, 34124/31574 від 23.02.2022 на загальну суму 6 953,76грн за період з 26.03.2022 по 25.09.2022 1 752,73грн.

Отже, вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 4 049,31грн, а у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 378,18грн суд відмовляє.

Також, зважаючи на те, що прострочення оплати товару на загальну суму 16 094,52грн склало більш ніж 30 календарних днів є мотивованими та підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 7% від простроченого боргу, що складає 1 126,62грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 2 431,02грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог / (16 094,52+4 049,31+2 141,70+1 126,62)*

2481:23 893,45 /.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (ідентифікаційний код 35871504; 02088, м. Київ, вул. Євгенія Харченка, буд.42) 16 094,52 грн основного боргу, 2 141,70грн 20% річних, 4 049,31грн пені, 1 126,62 грн штрафу, а також 2431,02грн - в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 103,12грн 20% річних та 378,18 грн пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом строку, встановленого ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова