РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.02.2023Справа № 910/11624/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІАВТОТРАНС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Леон»

про стягнення 506 767, 03 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗІАВТОТРАНС» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ЛЕОН» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 506 767,03 грн, з яких: 432 809, 12 грн основний борг, 7 447, 52 грн 3% річних та 66 510, 39 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 11, 524, 525, 526, 530, 533-535, 610, 611, 612, 625, 626, 629, 901, 903, 909 Цивільного кодексу України, ст. 93, 174, 307 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором №06/12-2021-1 на послуги по автоперевезенню від 06.12.2021, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

18.11.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/11624/22, визнано справу малозначною, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

03.01.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу та заперечує проти стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.12.20221 між позивачем (надалі - автоперевізник) та відповідачем (надалі - клієнт) укладено договір на послуги по автоперевезенню №-06/12-2021-1 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а автоперевізник зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати послуги, пов`язані з систематичним перевезенням вантажів на умовах даного договору.

Згідно п. 3.17. договору клієнт зобов`язується сплатити, у порядку передбаченому статтею 4 цього договору, належну плату автоперевізнику, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені автоперевізником в інтересах клієнта, в цілях виконання даного договору.

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунок за надані автоперевізником послуги проводиться після виконання послуг і підписання акту виконаних робіт протягом трьох банківських днів після пред`явлення автоперевізником наступних документів: рахунку-фактури; розрахунку витрат автоперевізника за виконання взятих на себе зобов`язань (акт виконаних робіт, ТТН, реєстр, п/н); документів, що підтверджують додаткові витрати автоперевізника.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2021. Якщо жодна із сторін не заявить про намір припинити дію договору, шляхом укладення додаткової угоди, не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору, договір буде вважатися пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же самих умовах (п. 8.1. договору).

Так на виконання умов договору позивачем надано послуги з перевезення на загальну суму 984 161, 08 грн, що підтверджується актами наданих послуг, а саме: № 283 від 11.12.2021 на суму 80 192, 00 грн, № 287 від 16.12.202 на суму 103 436, 44 грн, № 288 від 20.12.2021 на суму 143 174, 51 грн, № 298 від 25.12.2021 на суму 115 114, 60 грн, № 299 від 30.12.2021 на суму 86 198, 71 грн, № 10 від 13.01.2022 на суму 50 692, 21 грн, № 11 від 14.01.2022 на суму 173 856, 40 грн, № 35 від 04.02.2022 на суму 91 752, 00 грн, № 147 від 31.05.2022 на суму 19 267, 50 грн № 148 від 06.06.2022 на суму 85 357, 51 грн, № 151 від 07.06.2022 на суму 35 118, 80 грн, які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Позивачем зареєстровано податкові накладні та виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату: № 283 від 11.12.2021 на суму 80 192, 40 грн, № 287 від 16.12.2021 на суму 103 436, 44 грн, № 288 від 20.12.2021 на суму 143 174, 51 грн, № 298 від 25.12.2021 на суму 115 114, 60 грн, № 299 на суму 86 198, 71 грн, № 10 від 13.01.2022 на суму 50 692, 21 грн, № 11 від 14.01.2022 на суму 173 856, 40 грн, № 35 від 04.02.2022 на суму 91 752, 00 грн, № 147 від 31.05.2022 на суму 19 267, 50 грн, № 148 від 06.06.2022 на суму 85 357, 51 грн та № 151 від 07.06.2022 на суму 35 118, 80 грн, що в загальній сумі складає 984 161, 08 грн.

У свою чергу відповідачем здійснено часткові оплати отриманих послуг на загальну суму 551 351, 96 грн, а саме: 30.12.2021 у сумі 80 192, 40 грн, 18.01.2022 у сумі 103 436, 44 грн і в сумі 143 174, 51 грн, 09.02.2022 у сумі 50 692, 21 грн та 10.02.2022 у сумі 173 856, 40 грн. Несплаченими залишись грошові кошти в розмірі 432 809, 12 грн.

14.06.2022 позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 14/06/22 про стягнення боргу за надання послуг по автоперевезенню, в якій останній просив сплатити борг протягом 7 днів, що підтверджується описом вкладення та чеком поштового відділення № 450.

Відповіді на вказану вище претензію матеріали справи не містять.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 432 809,12 грн основного боргу, 7 447,52 грн 3% річних та 66 510, 39 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України).

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України).

Як убачається з наявних у матеріалах справи документів, на підставі договору, позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги з перевезення вантажів на загальну суму 984 161, 08 грн, що підтверджується наведеними вище актами наданих послуг за період з 11.12.2021 по 07.06.2022.

Суд зазначає, що вказані акти надання послуг підписані та скріплені печаткою з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунок за надані автоперевізником послуги проводиться після виконання послуг і підписання акту виконаних робіт протягом трьох банківських днів після пред`явлення автоперевізником наступних документів: рахунку-фактури; розрахунку витрат автоперевізника за виконання взятих на себе зобов`язань (акт виконаних робіт, ТТН, реєстр, п/н); документів, що підтверджують додаткові витрати автоперевізника.

У свою чергу відповідачем здійснено часткові оплати отриманих послуг на загальну суму 551 351, 96 грн, а саме: 30.12.2021 у сумі 80 192, 40 грн, 18.01.2022 у сумі 103 436, 44 грн і в сумі 143 174, 51 грн, 09.02.2022 у сумі 50 692, 21 грн та 10.02.2022 у сумі 173 856, 40 грн.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Суд розцінює часткові оплати відповідача як визнання останнім основного боргу, а також у відзиві відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Отже, загальна сума заборгованості за надані послуги складає 432 809, 12 грн (984 161, 08 грн - 551 351, 96 грн)

Враховуючи, що сума заборгованості за надані послуги в розмірі 432 809, 12 грн станом на день прийняття рішення відповідачем не сплачена, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт надання/отримання послуг документально підтверджено, відповідач визначає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 432 809, 12 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 11.02.2022 по 19.10.2022 у сумі 7 447, 52 грн та 66 510, 39 грн інфляційних втрат за загальний період з лютого 2022 року по вересень 2022 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат наданий позивачем за загальний період з лютого 2022 року по вересень 2022 року в розмірі 66 510, 39 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також перевіривши розрахунок 3 % річних наданий позивачем у сумі 7 447, 52 грн за загальний період з 11.02.2022 по 19.10.2022, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню.

Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її сплати не надано.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 432 809, 12 грн основного боргу, 7 447, 52 грн 3% річних та 66 510, 39 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Леон» (03189, місто Київ, вулиця Вільямса, будинок 2Б, ідентифікаційний код 41193465) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІАВТОТРАНС» (25019, місто Кропивницький, вулиця Бобринецький шлях, будинок 209, ідентифікаційний код 42690553) 432 809 (чотириста тридцять дві тисячі вісімсот дев`ять) грн 12 коп. основного боргу, 7 447 (сім тисяч чотириста сорок сім) грн 52 коп. 3% річних, 66 510 (шістдесят шість тисяч п`ятсот десять) грн 39 коп. інфляційних втрат та 7 601 (сім тисяч шістсот одну) грн 52 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань