РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2023Справа № 910/10082/22
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (65005, м. Одеса, вул. Балківська, 84, оф. 205)
доАкціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1)
простягнення 236 551 грн 29 коп.
Представники сторін: не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.09.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" з вимогами до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 106 597 грн 36 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № від 26.08.2016, в тому числі: 92 152 грн 44 коп. інфляційних втрат та 14 444 грн 92 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № від 26.08.2016 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим позивачем нараховано 92 152 грн 44 коп. інфляційних втрат та 14 444 грн 92 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 відкрито провадження у справі № 910/10082/22, та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

18.10.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.11.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача посилаючись на сплив строку позовної давності до вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Також, відповідачем подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи ціну позову та незначну складність справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, з огляду на, що спір підлягає вирішенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

04.11.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

16.11.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В системі "Електронний суд" від представника відповідача надійшла, сформована 06.12.2022 заява про вступ у справу як представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.08.2016 року між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (підрядник) укладено договір № (далі договір), відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати власними матеріалами і механізмами та обладнанням замовника, згідно проектно-кошторисної документації, розробленої згідно умов даного договору, за технічним завданням замовника (додаток №1), наступну роботу:

Ремонт пунктів вимірювання витрат газу на ГРС УМН Львівтрансгаз (надалі - об`єкт), зокрема:

- розробити проектно-кошторисну документацію. Склад і об`єм робіт визначаються, згідно "Технічних вимог і якісних характеристик предмета закупівлі" та технічних умов замовника і дефектних актів, які є невід`ємною частиною технічного завдання. При цьому, повинні бути враховані всі вимоги нормативних документів в т.ч. відомчих розпорядчих документів замовника, які регулюють предмет цього договору.

Погодити готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також провести експертизу проектно-кошторисної документації у встановленому вимогами нормативних документів в т.ч. відомчими розпорядчими документами порядку і в строк встановлений цим договором.

- здійснити поставку обладнання за переліком і вимогами, зазначеними в кошторисній частині затвердженої проектно-кошторисної документації.

- виконати монтажні та пуско-налагоджувальні роботи у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації та провести атестацію (підтвердження відповідності) вузлів обліку територіальними органами Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України, та здати в експлуатацію об`єкт, який є предметом цього договору.

Згідно з пунктом 1 договору об`єктом є: ГРС Жовква, с. Блищеводи, Жовківський р-н, Львівська обл.

Відповідно до пункту 3.1 договору загальна ціна цього договору - 6 858 371,58 грн.

Згідно пункту 3.4 договору розрахунки замовник проводить шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підрядника протягом 90 днів після підписання сторонами актів виконаних робіт та актів приймання передачі обладнання, або іншими, не забороненими чинним законодавством способами.

Пунктом 3.8 договору встановлено, що остаточний розрахунок за цим договором проводиться замовником не пізніше 90 днів після завершення виконання робіт, визначених у пункті 2.1 цього договору, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків, після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 у справі № 910/16008/20, яка набрала законної сили 22.02.2022, встановлено факт наявності у Акціонерного товариства "Укртрансгаз" заборгованості за договором № від 26.08.2016 в розмірі 270 929 грн 18 коп., що виникла на підставі акту №1 приймання виконання будівельних робіт за вересень 2017 року на суму 232 951 грн 57 коп. та акту №2 приймання виконання будівельних робіт за вересень 2017 року на суму 37 977 грн 61 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках розгляду справи № 910/16008/20 Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" були заявлені та розглянуті судом вимоги щодо нарахування 3 % річних за період з 20.12.2017 по 05.09.2020 та інфляційних втрат за період з 20.12.2017 по 31.07.2020.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

Згідно наявної в матеріалах позовної заяви виписки по особовим рахункам з 01.06.2022 по 30.06.2022, виданої Акціонерним банком "Південний", на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 у справі № 910/16008/20, відповідачем 17.06.2022 на користь позивача було перераховано 393 156 грн 58 коп. в тому числі: 270 929 грн 18 коп. основного боргу, 42 878 грн 93 коп. інфляційних втрат, 22 052 грн 59 коп. 3 % річних, 5 037 грн 91 коп. судового збору за подачу позовної заяви, 7 556 грн 87 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги та 18 877 грн 10 коп. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, 25 824 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання в частині оплати наданих послуг позивачем відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України нараховано проценти річних в сумі 14 444 грн 92 коп. за період прострочення з 06.09.2020 до 16.06.2022 та інфляційні втрати в сумі 92 152 грн 44 коп. за період прострочення з 01.09.2020 по 16.06.2022, які позивач просить стягнути в судовому порядку згідно наданих розрахунків.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача посилаючись на сплив строку позовної давності до вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України та статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, на висновки в якій також посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, наведено правовий висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 Цивільного кодексу України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Таким чином, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільним кодексом України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Проте, трирічний строк, що передував зверненню позивачів до суду у даній справі, обмежується датами з 28.09.2019 по 28.09.2022. Отже, 3% річних у сумі 14 444 грн 92 коп. за період прострочення з 06.09.2020 до 16.06.2022 та інфляційні втрати в сумі 92 152 грн 44 коп. за період прострочення з 01.09.2020 по 16.06.2022 були нараховані в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частин 2 та 3 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З урахуванням того, що в межах справи № 910/16008/20 Північним апеляційним господарським судом було розглянути вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" про стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" заборгованості за договором № від 26.08.2016, а також 3% річних, нарахованих за період прострочення з 06.09.2020 до 16.06.2022, та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 01.09.2020 по 16.16.2022, суд прийшов до висновку що позовна давність до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат до моменту фактичного виконання зобов`язання, нарахованих на суму заборгованості, перервалася пред`явленням позивачем позову по справі № 910/16008/20. Таким чином заява відповідача про застосування строку позовної давності визнається судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 14 444 грн 92 коп., нарахованих за період прострочення з 06.09.2020 до 16.06.2022, та інфляційних втрат в сумі 92 152 грн 44 коп., нарахованих за період прострочення з 01.09.2020 по 16.16.2022, визнаються судом обґрунтованими.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат на 90 %. Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат, відповідач послався на відсутність його вини у простроченні сплати залишку заборгованості у розмірі 270 929 грн 18 коп., так як до прийняття постанови Північним апеляційним господарським судом у справі №910/16008/20 відповідач навіть не підозрював, що Угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу підписано не директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" Бессарабом С.І., а іншою особою, тому вона була визнана неукладеною відповідно до постанови від 22.02.2022 у справі №910/16008/20.

Також, відповідач зазначає, що до встановлення неукладеності Угоди прощення боргу, на виконання якої ним було виконано усі податкові зобов`язання (сплачено ПДВ на суму 401 425 грн 24 коп.) взагалі не володів інформацією про необхідність сплати боргу позивачу у розмірі 270 929 грн 18 коп., так як така заборгованість була відсутня у бухгалтерському обліку Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (була прощена позивачем у 2018 році), тому не міг проводити розрахунки щодо заборгованості, яка вже була врегульована сторонами і щодо якої сторони досягнули згоди шляхом укладення Угоди прощення боргу (зобов`язання між сторонами були припиненими).

За твердженням відповідача, сума боргу становить 270 929 грн 18 коп., тоді як нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати у справі № 910/16008/20 та у справі №910/10082/22, разом складають 171 527 грн 88 коп., що становить 63% від суми боргу та є значним розміром, порівняно із сумою заборгованості.

Окрім того, відповідач зазначає, що на території ліцензованої діяльності Акціонерного товариства "Укртрансгаз", зокрема у Харківській, Херсонській, Миколаївській, Запорізькій, Донецькій, Луганській областях проводяться (проводились) воєнні дії у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, відповідно підприємство позбавлене можливості здійснювати нормальну господарську діяльність, враховуючи загрози для працівників та критично важливої інфраструктури підприємства, пошкодження якої матиме тяжкі наслідки для здоров`я та життя людей, позбавлення газопостачання всієї території України.

Станом на сьогодні неможливим є ведення договірної діяльності, зважаючи на наявність вищезазначених обставин, що є надзвичайними та невідворотними, що зумовлює важкий матеріальний стан підприємства.

При цьому, існує велика вірогідність пошкодження об`єктів транспортування та зберігання природного газу, які можуть виникнути внаслідок ведення бойових дій, підприємство зобов`язане ліквідувати негайно, що потребує від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" резерву коштів для усунення можливих аварій та забезпечення діяльності критично важливої інфраструктури, без якої неможливе газопостачання по всій території України. Таким чином, наразі всі кошти Товариства чають бути спрямовані на забезпечення наліпної та безперебійної роботи підземних газосховищ, а також на ліквідацію можливих аварій (наприклад, розгерметизації системи будь-якого газосховища). Зазначені обставини є тимчасовими та не залежать від позивача, однак впливають на його майновий стан.

Відповідач також посилається на збиткову діяльність підприємства, що підтверджується звітами про фінансові результати за перший квартал 2022 року та за 2021 рік.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру 3 % річних, що підлягають стягненню з відповідача, у зв`язку з простроченням відповідачем термінів оплати за роботи, суд враховує таке.

Главою 24 Господарського кодексу України передбачені загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом пункту 8.6. укладеного сторонами договору, положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованих відповідачу процентів річних, суд враховує повне виконання відповідачем основного зобов`язання, ненадання суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану товариства саме в зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, а також з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних та інфляційних втрат, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір заявлених позивачем процентів річних на 90% відсотків.

Встановивши наведені обставини, суд дійшов висновку, що зменшення заявлених до стягнення річних та інфляційних втрат на 90% забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. З огляду на що, з відповідача підлягає стягненню 1 444 грн 49 коп. процентів річних та 9 215 грн 24 коп.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір покладається на відповідача, з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями Акціонерного товариства "Укртрансгаз", а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення неустойки.

Керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповіда льністю "Енергетичне об`єднання" "Проект Монтаж Наладка" (65005, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Балківська, будинок 84, офіс 205, ідентифікаційний код 36920284) 3 % річних в розмірі 1 444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн 49 коп., інфляційні втрати в розмірі 9 215 (дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять) грн 24 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька