РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2023Справа № 910/9668/22

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (Україна, 85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код: 00176472)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 88 913,07 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 88 913,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення, внаслідок чого позивач поніс збитки у вигляді нестачі вантажу в розмірі 88 913,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

03.10.2022 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

31.10.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про витребування доказів, заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності та відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує, зазначає, що незбереження вантажу у вагонах № 60972759, № 56875149, № 56046469, № 63870364 та № 56614407 відбулось з вини відправника, а не залізниці. Також вказує на не доведення позивачем вартості вантажу, що унеможливлює встановлення розміру збитків, а також помилкове застосування 1% розміру природної втрати, адже для вантажів, завантажених у вологому стані такий процент встановлено в розмірі 2% від маси вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 було залишено позовну заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" без руху на підставі ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

03.01.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 продовжено розгляд справи № 910/9668/22.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У квітні - червні 2021 року Акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" передало Акціонерному товариству "Українська залізниця" вантаж - вугілля кам`яне марки г-газове в твердому стані із граничним показником вологості, зокрема, у вагоні №56995178 за залізничною накладною №48896690 від 10.06.2021, у вагоні №60972759 за залізничною накладною №48899108 від 11.06.2021, у вагоні №56875149 за залізничною накладною №48334387 від 06.05.2021, у вагонах №53543260, №56046469, № 63870364, № 56614407 за залізничною накладною №48370183 від 08.05.2021, у вагоні №56267461 за залізничною накладною №48421531 від 11.05.2021, у вагонах №59666529, №53547105, за залізничною накладною №48420533 від 11.05.2021, у вагоні №53498473 за залізничною накладною №48470199 від 14.05.2021, у вагоні №62311980 за залізничною накладною №48442008 від 13.05.2021, у вагонах №62198882, №53541033, №56275449, за залізничною накладною №48004782 від 15.04.2021, у вагоні №62610241 за залізничною накладною №53970414 від 14.04.2021, у вагонах №53534335, №62965819 за залізничною накладною №48034391 від 17.04.2021, у вагонах №61015186, №68147487 за залізничною накладною №48157952 від 24.04.2021, для перевезення на станції Бурштин Івано-Франківської дирекції Львівської залізниці (одержувачем вантажу є Відокремлений підрозділ "Бурштинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго") та Зелене поле Криворізької дирекції Придніпровської залізниці (одержувачем вантажу є Відокремлений підрозділ "Криворізька теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго").

На станціях Зелене поле, Чаплине і Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці, Добропілля і Покровськ Донецької залізниці та Бурштин Львівської залізниці було проведено комісійне зважування вантажу у вагонах №56995178, №60972759, №56875149, №53543260, №56046469, № 63870364, № 56614407, №56267461, №59666529, №53547105, №53498473, №62311980, №62198882, №53541033, №56275449, №62610241, №53534335, №62965819, №61015186, №68147487 і виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах з вагою, зазначеною в залізничних накладних №48896690 від 10.06.2021, №48899108 від 11.06.2021, №48334387 від 06.05.2021, №48370183 від 08.05.2021, №48421531 від 11.05.2021, №48420533 від 11.05.2021, №48470199 від 14.05.2021, №48442008 від 13.05.2021, №48004782 від 15.04.2021, №53970414 від 14.04.2021, №48034391 від 17.04.2021, №48157952 від 24.04.2021, про що складено комерційні акти №466707/50 від 15.06.2021, №493102/75/51 від 11.06.2021, №493102/44/447 від 07.05.2021, №493102/45/448 від 09.05.2021, №454201/31/458 від 12.05.2021, №388103/482 від 20.05.2021, №388103/481 від 20.05.2021, №450003/459/478 від 16.05.2021, №388103/489 від 21.05.2021, №388103/371 від 19.04.2021, №388103/383 від 22.04.2021, №388103/385 від 22.04.2021, №450003/331/420 від 27.04.2021, №482004/174/388 від 17.04.2021, №482004/175/389 від 17.04.2021, №482004/176/392 від 17.04.2021.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що відповідач, як перевізник вантажу, належним чином не виконав зобов`язання щодо збереження вантажу під час його перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у вигляді вартості недостачі вантажу, яка за розрахунком позивача становить 88 913,07 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Отже, відповідач зобов`язався перевезти вантаж на підставі залізничних накладних №48896690 від 10.06.2021, №48899108 від 11.06.2021, №48334387 від 06.05.2021, №48370183 від 08.05.2021, №48421531 від 11.05.2021, №48420533 від 11.05.2021, №48470199 від 14.05.2021, №48442008 від 13.05.2021, №48004782 від 15.04.2021, №53970414 від 14.04.2021, №48034391 від 17.04.2021, №48157952 від 24.04.2021.

Пунктами 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Згідно з п. 37 Статуту тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Суд встановив факт відправлення позивачем вантажу - вугілля кам`яного марки г-газове у вагонах: №56443013 вагою 68 800 кг, №61077616 вагою 69 800 кг за залізничною накладною №51157097 від 13.10.2021, №56995178 вагою 70 900 кг за залізничною накладною №48896690 від 10.06.2021, №60972759 вагою 70 000 кг за залізничною накладною №48899108 від 11.06.2021, №56875149 вагою 71 000 кг за залізничною накладною №48334387 від 06.05.2021, №53543260 вагою 69 000 кг, №56046469 вагою 70 000 кг, № 63870364 вагою 70 000 кг, № 56614407 вагою 69 000 кг за залізничною накладною №48370183 від 08.05.2021, №56267461 вагою 68 900 кг за залізничною накладною №48421531 від 11.05.2021, №59666529 вагою 69 900 кг, №53547105 вагою 69 000 кг за залізничною накладною №48420533 від 11.05.2021, №53498473 вагою 70 000 кг за залізничною накладною №48470199 від 14.05.2021, №62311980 вагою 69 900 кг за залізничною накладною №48442008 від 13.05.2021, №62198882 вагою 69 800 кг, №53541033 вагою 68 700 кг, №56275449 вагою 68 700 кг за залізничною накладною №48004782 від 15.04.2021, №62610241 вагою 69 600 кг за залізничною накладною №53970414 від 14.04.2021, №53534335 вагою 68 700 кг, №62965819 вагою 69 700 кг за залізничною накладною №48034391 від 17.04.2021, №61015186 вагою 69 900 кг, №68147487 вагою 71 000 кг за залізничною накладною №48157952 від 24.04.2021.

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно з п. 113 Статуту за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

За приписами статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійному чи позовному порядку. Порядок і терміни складання актів, пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

У відповідності до пункту 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до пунктів 2, 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (далі - Правила № 334), комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Суд встановив, що на станціях Зелене поле, Чаплине і Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці, Добропілля і Покровськ Донецької залізниці та Бурштин Львівської залізниці було проведено комісійне переважування маси вантажу, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах не відповідає масі, зазначеній у залізничних накладних №48896690 від 10.06.2021, №48899108 від 11.06.2021, №48334387 від 06.05.2021, №48370183 від 08.05.2021, №48421531 від 11.05.2021, №48420533 від 11.05.2021, №48470199 від 14.05.2021, №48442008 від 13.05.2021, №48004782 від 15.04.2021, №53970414 від 14.04.2021, №48034391 від 17.04.2021, №48157952 від 24.04.2021. Факт недостачі вантажу підтверджений комерційними актами №466707/50 від 15.06.2021, №493102/75/51 від 11.06.2021, №493102/44/447 від 07.05.2021, №493102/45/448 від 09.05.2021, №454201/31/458 від 12.05.2021, №388103/482 від 20.05.2021, №388103/481 від 20.05.2021, №450003/459/478 від 16.05.2021, №388103/489 від 21.05.2021, №388103/371 від 19.04.2021, №388103/383 від 22.04.2021, №388103/385 від 22.04.2021, №450003/331/420 від 27.04.2021, №482004/174/388 від 17.04.2021, №482004/175/389 від 17.04.2021, №482004/176/392 від 17.04.2021.

Наведені комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту та Правилам № 334, а тому приймаються судом як належні та допустимі докази на підтвердження невідповідності маси, зазначеній у вказаних вище залізничних накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Пунктом 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.

Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

За приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як підтверджується матеріалами справи, у спірних перевезеннях як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

За умовами п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження вантажу, зазначені у вищевказаних накладних вагони мали бути перевірені працівниками залізниці.

Суд враховує надані відповідачем Акти загальної форми (форми ГУ-23) № 161 від 11.06.2021, № 105 від 06.05.2021 та № 107 від 08.05.2021, відповідно до яких працівниками залізниці на станції Добропілля Донецької залізниці були оглянуті вагони № 60972759, № 56875149, № 56046469, № 63870364 та № 56614407.

У комерційних актах №493102/75/51 від 11.06.2021, №493102/44/447 від 07.05.2021, №493102/45/448 від 09.05.2021 зазначено, що на підставі вищеназваних Актів загальної форми було проведено комісійне зважування вагонів.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що за наслідком комісійного переважування залізницею встановлено неправильне зазначення відправником маси вантажу у залізничних накладних, що є підставною для притягнення останнього до відповідальності в порядку статей 118, 122 Статуту.

Жодних актів загальної форми щодо наявності несправностей у вагонах залізницею також складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів як у комерційному так і технічному відношенні.

З наведеного слідує, що вантажовідправник належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування і вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки накладні такої відмітки не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною першою статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства, тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За змістом п. 2.7 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.02 № 04-5/601, згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

На підтвердження вартості вантажу, який перевозився відповідачем за вищевказаними залізничними накладними, позивач надав довідки про вартість вугільної продукції.

Відповідно до підпункту "а" пункту 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (п. 115 Статуту).

В силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та пунктів 114, 115 Статуту суд приймає надані позивачем довідки про вартість вугільної продукції як належні та допустимі докази на підтвердження вартості вантажу.

Відповідачем, в свою чергу, не доведено суду відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу під час перевезення.

Згідно підпункту "б" пункту 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Згідно з п. 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 за № 568/6856, передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

У залізничних накладних №48896690 від 10.06.2021, №48899108 від 11.06.2021, №48334387 від 06.05.2021, №48370183 від 08.05.2021, №48421531 від 11.05.2021, №48420533 від 11.05.2021, №48470199 від 14.05.2021, №48442008 від 13.05.2021, №48004782 від 15.04.2021, №53970414 від 14.04.2021, №48034391 від 17.04.2021, №48157952 від 24.04.2021 містяться переуступні написи вантажоодержувачів (ВП "Бурштинська ТЕС" АТ "ДТЕК Західенерго" та ВП "Криворізька ТЕС" АТ "ДТЕК Дніпроенерго") про передачу права на пред`явлення претензії та позову Акціонерному товариству "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", які засвідчено підписами директорів та головних бухгалтерів вантажоодержувачів і скріплено їхніми печатками.

Відповідно до абз. 4 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Беручи до уваги найменування вантажу, зазначене у залізничних накладних, з вказівкою на його завантаження у твердому стані (вологість 0%), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, тобто 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок збитків та встановлено його відповідність наведеним вище нормам законодавства України, а також арифметичну вірність.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною третьою статті 925 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Щодо перевезення вантажів залізницею, то відповідно до статті 136 Статуту позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обмеження.

Частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з частиною четвертою статті 909 та статтею 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, статті 134, 136 Статуту є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, і останні зміни до зазначених статей Статуту вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

16.01.2003 прийнято Господарський кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2004, статтею 315 якого передбачено певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення; він також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності.

Так, за приписами частин 1 - 5 статті 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відтак положення статей 134, 136 Статуту слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями статті 315 Господарського кодексу України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленою частиною третьою статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховний Суд від 18.06.2021 у справі № 910/11949/20, а також у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 905/729/18, від 13.08.2019 у справі № 910/11614/18, від 10.09.2019 у справі № 905/2303/18.

Доводи відповідача, із посиланням на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.04.2018 у справі № 905/3245/16, про те, що перебіг шестимісячного строку для пред`явлення позову до перевізника-залізниці починається з часу складання комерційного акту, відповідно до ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, суд відхиляє, оскільки у постанові від 04.03.2020 у справа № 905/487/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 905/3245/16.

Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію (за умовною формулою розрахунку позовної давності "6 + 3 + 6 = 15 місяців"), що узгоджується з положеннями статей 134, 136 Статуту та статтею 315 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 134 Статуту претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу зазначений термін обчислюється з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу (п. "а" ч. 2 ст. 134 Статуту).

Зважаючи на вказані у залізничних накладних №48896690 від 10.06.2021, №48899108 від 11.06.2021, №48334387 від 06.05.2021, №48370183 від 08.05.2021, №48421531 від 11.05.2021, №48420533 від 11.05.2021, №48470199 від 14.05.2021, №48442008 від 13.05.2021, №48004782 від 15.04.2021, №53970414 від 14.04.2021, №48034391 від 17.04.2021, №48157952 від 24.04.2021 дати видачі вантажу, звернення позивача з даним позовом 23.09.2022 відбулось після спливу строку позовної давності.

Наслідки спливу позовної давності визначені у статті 267 Цивільного кодексу України. За змістом частин 3 - 5 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи той факт, що позивач був обізнаний про наявність свого порушеного права, однак звернувся до суду з відповідним позовом після спливу позовної давності та без наведення поважних причин її пропуску, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, що відповідно є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте у їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 191, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.02.2023

Суддя О.В. Нечай