ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 року м. Дніпро Справа № 904/688/19 (904/6131/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 (суддя Камша Н.М.; повне рішення складено 13.09.2022) у справі № 904/6131/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентер», м. Дніпро

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дніпровська міська рада, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Перспектива приват дівелопмент», м. Дніпро

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, розглянутим в межах справи № 904/688/19

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентер», м. Дніпро,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вентер» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС Державної податкової служби України від 27.11.2019 № 000804504, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за основним зобов`язанням на суму 1711300,45 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на 427825,11грн.

Позов мотивований неправомірністю рішення контролюючого органу про збільшенням суми грошового зобов`язання з орендної плати за землю комунальної власності у період з 07.04.2017 по 31.12.2017, оскільки позивач з 07.04.2017 втратив статус орендаря цієї земельної ділянки внаслідок продажу розташованого на ній нерухомого майна іншій особі, результатом чого стала заміна орендаря у правовідносинах з орендодавцем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 позов у справі № 904/688/19 (904/6131/21) задоволено.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України № 000804504 від 27.11.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання на суму 1711300,45 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на 427825,11 грн, визнане протиправним та скасоване.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване доведеністю обставин неправомірного збільшення контролюючим органом грошового зобов`язання з орендних платежів за землю у період з 07.04.2017 по 31.12.2017, оскільки право користування земельною ділянкою, як і грошове зобов`язання з орендної плати, з 07.04.2017 перейшло від позивача до іншої особи внаслідок переходу права власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці.

Нарахування контролюючим органом у зв`язку з заниженням позивачем грошового зобов`язання штрафних санкцій у період з 01.01.2017 по 07.04.2017 місцевий господарський суд визнав неправомірним, оскільки 25.03.2019 відносно позивача відкрито провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до положень статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня) за невиконання грошових зобов`язань, тому визнав неправомірними дії контролюючого органу щодо нарахування штрафних санкцій за вимогами, на які поширюється мораторій.

Дійшовши висновку стосовно неправомірного збільшення податковим органом грошового зобов`язання з оренди у період з 07.04.2017 по 31.12.2017 та нарахування штрафних санкцій за заниження позивачем грошового зобов`язання по орендній платі у період з 01.01.2017 по 07.04.2017, місцевий господарський суд оскаржене податкове повідомлення-рішення скасував в повному обсязі, мотивуючи це відсутністю у суду повноважень на проведення розрахунків податкових зобов`язань, оскільки такі функції належать виключно контролюючому органу.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 у справі № 904/688/19 (904/6131/21) скасувати частково і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, визнавши недійсним податкове повідомлення-рішення в частині донарахування 1568692,10 грн за період з 07.04.2017 по 31.12.2017, в іншій частині у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї скаржник погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що з 07.04.2017 орендарем земельної ділянки, заниження суми грошового зобов`язання з орендної плати за яку стало підставою для нарахування штрафних санкцій, є не позивач у справі через відчуження розташованого на ній нерухомого майна іншій особі.

Водночас скаржник вважає правомірним збільшення суми грошового зобов`язання по орендній платі за період з 01.01.2017 по 07.04.2017, у зв`язку з чим просить визнати податкове повідомлення недійсним в частині збільшення грошового зобов`язання за період користування земельною ділянкою з 07.04.2017 по 31.12.2017, в іншій частині податкове повідомлення-рішення просить залишити без змін.

Скаржник зазначає, що позивач задекларував плату за земельну ділянку у період з 01.01.2017 по 06.04.2017 у загальному розмірі 152115,60 грн, в той час як розмір орендної плати за період з 01.01.2017 по 07.04.2017 складає 608462,37 грн, тому заниження орендної плати у вказаний період становить 456346,77 грн.

Сума нарахованих відповідно до положень пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України 25% штрафних санкцій за заниження орендної плати на 456346,77 грн становить 114086,69 грн.

Скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно поширення встановленого положеннями статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторію на нарахування штрафних (фінансових) санкцій у спірному податковому повідомленні-рішенні, оскільки грошові зобов`язання позивача з орендної плати у даному випадку є поточними, тобто зобов`язаннями за якими боржник відповідає на загальних підставах, в той час як встановлена наведеною нормою Кодексу заборона щодо нарахування неустойки (штрафу), стосується вимог конкурсних кредиторів.

Скаржник вважає, що господарський суд має право частково задовольнити позовні вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, виділивши із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена (нарахована) правомірно, що на думку скаржника не є підміною повноважень контролюючого органу.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Вентер» заперечило проти доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Позивач вважає, що обставина неправомірно нарахованої спірним податковим повідомленням-рішенням сума збільшення грошового зобов`язання з орендної плати за землю після 07.04.2017, дати з якої позивач втратив статус орендаря цієї земельної ділянки, стала обґрунтованою підставою для визнання недійсним рішення податкового органу у повному обсязі, оскільки господарський суд не уповноважений перебирати на себе дискреційні повноваження контролюючого органу з обчислення грошових зобов`язань.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.11.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 у справі № 904/688/19 (904/6131/21).

У судовому засіданні 01.02.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вентер» (орендар) 07.09.2009 уклало з Дніпровською міською радою (орендодавець) договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:328:0217, площею 1,8157 га, яка знаходиться по вул. Набережна Леніна (змінено назву на вул. Січеславська Набережна), 39, у м. Дніпрі. Договір укладено на п`ять років.

Сторони договору оренди 14.02.2014 уклали додаткову угоду, якою продовжено строк оренди на п`ять років.

На момент укладення та продовження договору оренди земельної ділянки площею 1,8157 га з кадастровим номером :03:328:0217 право власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлова одноповерхова споруда Виставкового центру загальною площею 2700,00 м2, з реєстраційним номером у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01, якій присвоєно адресу: вул. Набережна Леніна (назву змінено на вул. Січеславська Набережна), 47-а, у м. Дніпро,) належало Товариству з обмеженою відповідальністю «Вентер» на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2008, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віспкомн».

На підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, за іпотечним договором від 28.02.2014, укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Вентер» (іпотекодавець) з AS «РrivatBank» (іпотекодержатель), право власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці площею 1,8157 га з кадастровим номером :03:328:0217 07.04.2017 перейшло до AS «РrivatBank», про що внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (номер запису про право власності 4837518 від 28.02.2014).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2019 відкрите провадження у справі № 904/688/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентер», введено процедуру розпорядження майном до 20.07.2019. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 25.03.2019.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України з 21.10.2019 по 25.10.2019 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентер», з питань повноти нарахування плати за землю (орендна плата та/або земельний податок) за земельну ділянку, що перебуває у користуванні товариства на підставі договору оренди землі площею 1,8157 га з кадастровим номером :03:328:0217 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатами проведеної податковим органом перевірки 31.10.2019 складено акт № 7271/04-36-05-04/32466075 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Вентер», з питань повноти нарахування плати за землю (орендна плата та/або земельний податок) за земельну ділянку, що перебуває у користуванні ТОВ «Вентер», яким встановлені порушення підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 271.1.1 статті 271, абзацу 1 пункту 284.1 статті 284, пункту 286.1 пункту 286.2 статті 286, пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, внаслідок чого було встановлено заниження земельного податку за землю земельну ділянку, розташовану на території (463) Соборного району, у м. Дніпро за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на суму 1711300,45 грн.

На підставі акту перевірки 27.11.2019 винесене податкове повідомлення-рішення № 000804504, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за основним платежем 1711300,45 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 427825,11 грн.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 у справі № 904/688/19 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вентер» визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру до 23.07.2021.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом апеляційного розгляду у даній справі є дослідження питання правомірності прийняття податковим органом рішення про збільшення боржнику у справі про банкрутство грошового зобов`язання по орендній платі за землю та нарахування штрафних санкцій після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду про відкриття провадження у справі про банкрутство та повноважень суду виділяти із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена контролюючим органом правомірно.

Стосовно права контролюючого органу застосовувати штрафні санкції у зв`язку з порушенням вимог Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання до платника податків відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство регулюється положеннями статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до частини першої якої мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Абзацами 3, 4 частини третьої статті 41 Кодексу встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Частина п`ята статті 41 Кодексу містить застереження, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Передбачена частиною третьою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не може застосовуватися безстроково, оскільки це буде суперечити самому визначенню поняття мораторій на задоволення вимог кредиторів, наведеному в частині першій цієї статті.

Таким чином, заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника.

Боржник, стосовно якого порушено провадження у справі про банкрутство і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що кредитор юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку.

Згідно із статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.

У пункті 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів», проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Таким чином, Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, але в цьому випадку правовідносини між сторонами стосуються збільшення суми грошового зобов`язання з орендних платежів та нарахованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), тому вони врегульовані саме Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, відповідно до положень статей 57-58 Податкового кодексу України, грошові зобов`язання суб`єкта господарювання щодо сплати податкових платежів, визначених контролюючим органом в ході податкової перевірки, виникають з моменту отримання підприємством-платником податків податкового повідомлення-рішення із зазначенням суми грошового зобов`язання, що підлягає сплаті, та граничних строків його сплати або по завершенню оскарження в адміністративних судах такого рішення з набранням законної сили відповідним судовим рішенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.08.2019 за результатами розгляду справи № 913/412/16.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 175 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Місцевим господарським судом встановлено, що ухвалою від 25.03.2019 відкрите провадження у справі № 904/688/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентер» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Водночас спірне податкове повідомлення-рішення ухвалене контролюючим органом 27.11.2019, на момент ухвалення місцевим господарським судом оскарженого рішення не набуло статусу узгодженого, тому в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства не є конкурсним зобов`язанням на яке поширюється дія мораторію.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що за період з 07.04.2017 по 31.04.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю «Вентер» не можна збільшувати суму грошового зобов`язання за оренду земельної ділянки, з чим погоджується апеляційний господарський суд і не заперечує скаржник, оскільки з 07.04.2017 орендарем є інша особа.

Водночас спірне податкове повідомлення-рішення винесене за результатами перевірки за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, тобто і за той період, коли Товариство з обмеженою відповідальністю «Вентер» мало статус орендаря земельної ділянки, заниження орендної плати за яку стало підставою для винесення контролюючим органом рішення, за період з 01.01.2017 по 07.04.2017.

Скасування спірного податкового повідомлення-рішення у повному обсязі місцевий господарський суд мотивував відсутністю повноважень здійснювати розрахунки податкових зобов`язань зі сплати податків, пославшись при цьому на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.11.2018 за результатами розгляду справи № 813/3274/17.

Апеляційний господарський суд не погоджується з даним висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Як зазначено вище, позивач у період з 01.01.2017 по 07.04.2017 орендував земельну ділянку, заниження орендної плати за яку встановлено контролюючим органом та не заперечується сторонами у справі.

Матеріали справи містять детальний розрахунок штрафних санкцій за актом перевірки від 31.10.2019 з помісячним визначенням виявленого заниження суми податкового зобов`язання, нарахованої суми штрафних санкцій, що не позбавляє суд можливості виділити із загального обсягу нарахованих податковим органом грошових зобов`язань (штрафних санкцій) суму, яка збільшена (нарахована) правомірно.

Такі дії суду не є підміною повноважень контролюючого органу, а є способом відновлення порушених прав, інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням суду.

Аналогічні висновки викладені Касаційним адміністративним судом у складі колегії суддів Верховного Суду в постанові від 15.07.2021, прийнятій за результатами розгляду справи № 580/2729/19.

Висновки Верховного Суду у справи 813/3274/17 щодо відсутності у суду повноважень замість контролюючого органу здійснювати розрахунки податкових зобов`язань, нерелевантні обставинам цієї справи.

У справі № 813/3274/17, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що контролюючий орган при визначенні позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору виходив з суми прощеного боргу за курсом Національного банку України станом на 02.02.2015, що призвело до завищення податкових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів, з урахуванням того, що при визначенні об`єкта оподаткування контролюючий орган не врахував суму, яка не підлягає оподаткуванню в силу положень абзацу «д» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 165 Податкового кодексу України, тоді як відповідно до конституційного принципу розподілу влад суд не наділений повноваженнями підміняти контролюючий орган та визначати об`єкт оподаткування й нараховувати суми, які підлягають сплаті до бюджету у спірних правовідносинах.

Положеннями пункту 134.1 статті Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Слід відмітити, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У справі № 904/6131/21 апеляційний господарський суд не визначає об`єкт оподаткування замість податкового органу, не приймає іншого рішення і не надає будь-яких вказівок контролюючому органу, а лише виділяє із загального обсягу грошових зобов`язань (штрафних санкцій) суму, яка збільшена (нарахована) правомірно на підставі наявного в матеріалах справи детального розрахунку, що не є підміною повноважень контролюючого органу.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд доходить висновку, що наявні передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підстави для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 у справі № 904/688/19 (904/6131/21) задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 у справі № 904/688/19 (904/6131/21) в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України № 000804504 від 27.11.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за основним зобов`язанням на суму 456346,77 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на 114086,60 грн скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України № 000804504 від 27.11.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання щодо орендної плати з юридичних осіб за основним зобов`язанням на суму 1254953,68 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 313738,51 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.02.2023.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко