ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2023 р. Справа№ 911/2015/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Кулішенко М.Ю. (ордер серія АІ № 1344517 від 31.01.2023, посвідчення адвоката)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Крушельницької Ганни Леонідівни

на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.10.2022

у справі № 911/2015/22 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом фізичної особи-підприємця Крушельницької Ганни Леонідівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина Ленд"

про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Крушельницька Ганна Леонідівна звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина Ленд" про встановлення для позивача земельного сервітуту на земельну ділянку, з кадастровим номером :05:003:0141, розташовану у с. Романків Обухівського району Київської області загальною площею 5,3247 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для забезпечення можливості проходу та проїзду транспортних засобів із земель загального користування на територію земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0060 відповідно до існуючого облаштованого проїзду та проходу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :05:003:0060, та до якої відсутній прохід чи проїзд, оскільки вказана вище земельна ділянка з усіх боків по периметру оточена іншими суміжними земельними ділянками без права проходу та доступу до земель загального користування. Тобто, є вкрапленою і доступ до земельної ділянки позивачем можливий виключно через земельну ділянку відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина Ленд".

При цьому, як стверджував позивач, він неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору сервітуту. Однак, сторонам не вдалось досягти згоди щодо укладення такого договору, що і стало причиною звернення позивача з даним позовом до місцевого господарського суду.

Короткий зміст оскаржуваного ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.10.2022 відмовлено у відкритті провадження у справі № 911/2015/22 за поданою позивачем позовною заявою.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що не зважаючи на наявність у позивача статусу суб`єкта підприємницької діяльності, спір, який ним передано на вирішення господарського суду не є господарським, оскільки стосується реалізації права позивача, що виникло у нього в зв`язку з набуттям права власності на земельну ділянку житлової забудови та наявності перешкод у реалізації такої правомочності власника земельної ділянки як права користування нею внаслідок обмеження доступу до неї, що може бути усунуто встановленням земельного сервітуту, який передбачає обмежене користування земельною ділянкою суміжного землекористувача.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що реєстрація позивача як суб`єкта підприємницької діяльності та здійснення ним діяльності за такими видами економічної діяльності як оренда та експлуатація власного нерухомого майна ніяким чином не змінює правову природу спору, який виник між ним як власником земельної ділянки житлової забудови та суміжним землекористувачем щодо встановлення земельного сервітуту.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір у даній справі виник із земельних відносин та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, фізична особа-підприємець Крушельницька Ганна Леонідівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 19.10.2022 про відмову у відкритті провадження, та направити справу № 911/2015/22 до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку позивача, висновки викладені в оскаржуваному судовому рішенні свідчать про дискримінацію місцевим господарським судом таких суб`єктів господарської діяльності як фізичних осіб - підприємців, а також безпідставного ігнорування передбаченої законодавством України підприємницької діяльності з надання в оренду власного нерухомого майна з метою отримання прибутку, із якої позивач сплачує податки, і при цьому не має змоги захистити свої права як підприємця, у зв`язку із перешкоджанням здійсненню його господарської діяльності.

Узагальнений виклад позиції відповідача

Відповідач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Крушельницької Ганни Леонідівни на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі № 911/2015/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Крушельницької Ганни Леонідівни на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі № 911/2015/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 01.02.2023.

25.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який підтверджує правовий статус позивача.

В судове засідання, яке відбулося 01.02.2023, з`явився представник позивача, який просив суд апеляційної інстанції залучити до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно позивача.

Розглянувши клопотання позивача про залучення до матеріалів справи документу, який підтверджує правовий статус останнього, колегія суддів дійшла висновку про поновлення процесуального строку на подання вказаного вище документу, пропущеного з поважних причин, зокрема у зв`язку із закриття 24.02.2022 доступу до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань та залучити до матеріалів справи вказаний витяг.

Також, в судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був сповіщений належним чином, про що свідчить долучений до матеріалів справи електронний лист про направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 на зазначену в матеріалах справи електронну адресу відповідача.

Також, слід вказати, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому відповідач по справі не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи, що явка представника відповідача у судове засідання не була визнана судом апеляційної інстанції обов`язковою, апеляційний господарський суд визнав можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі № 911/2015/22 за поданою позивачем позовною заявою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовною заявою від 03.10.2022, яка зареєстрована Господарським судом Київської області 14.10.2022 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина Ленд" про встановлення земельного сервітуту.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.10.2022 відмовлено у відкритті провадження у справі № 911/2015/22 за поданою позивачем позовною заявою.

При досліджені доказів долучених до апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи міститься особисто завірена позивачем 24.10.2022 ксерокопія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.03.2020, зі змісту якої вбачається, що фізична особа-підприємець Крушельницька Ганна Леонідівна здійснює підприємницьку діяльність у сфері права КЕД (69.10). Будь-які інші види господарської діяльності станом на момент винесення ухвали Господарського суду Київської області від 19.10.2022 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця Крушельницької Ганни Леонідівни відсутні.

Разом тим, судова колегія зауважує на тому, що позивачем з невідомого джерела подано інформацію ЄДР станом на 26.10.2022 (тобто після подачі позову та винесення оскаржуваної ухвали суду), в якій вказано, що позивач здійснює діяльність: у сфері права КЕД (69.10) та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна КЕД (68.20).

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що на момент подання позивачем даного позову до суду першої інстанції та в день прийняття оскаржуваної судової ухвали від 19.10.2022 позивачем не було надано доказів в підтвердження здійснення останнім діяльності у сфері надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Позивач внесла зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо КЕД (68.20) надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна після винесення ухвали Господарського суду Київської області від 19.10.2022, як вбачається з матеріалів справи.

Колегія суддів вважає за необхідним зауважити на тому, фізична особа, яка є власником нерухомого майна, може здавати його в оренду лише у випадку, якщо вона як фізична особа - підприємець (платник єдиного податку 2, 3 групи) не здійснює таку діяльність у межах свого підприємництва (не обрано вид діяльності за кодом 68.20 "надання в оренду та екплуатацію власного або орендованого нерухомого майна", згідно КВЕД ДК 009:2010).

Окрім того, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач надав договір від 02.01.2021 та акти прийому-передачі наданих послуг оренди нерухомого майна.

Вказаний договір оренди нерухомого майна був укладений між фізичною особою-підприємцем Крушельницькою Ганною Леонідівною та Приватним підприємством "Джерело-2", за умовами п. 1.1., якого позивач зобов`язався надати Приватному підприємству "Джерело-2" в строкове платне користування в (оренду) об`єкт оренди.

Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що вступ Приватного підприємства "Джерело-2" у володіння та користування об`єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами цього договору та акта приймання передачі майна.

Втім, позивачем до матеріалів справи не надано акту приймання передачі майна та не підтверджено, що цей об`єкт оренди був зданий в оренду.

Строк дії договору був встановлений з 02.01.2021 по 02.07.2021 (п. 4.1. наведеного вище договору).

Як свідчать матеріали справи, 16.05.2021 фізична особа-підприємець Крушельницька Ганна Леонідівна та Приватне підприємство "Джерело-2" уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна від 02.01.2021. Вказана угода набрала чинності з моменту її підписання орендодавцем та орендарем і є невід`ємною частиною договору, який розривається.

Дослідивши у якості доказів здійснення позивачем господарської діяльності щодо надання в оренду будинку, а саме договір оренди нерухомого майна від 02.01.2021, угоду від 16.05.2021 про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна від 02.01.2021 та акти прийому - передачі наданих послуг оренди нерухомого майна, які складені: 31.01.2022, 28.02.2022, 31.03.2022 та 30.04.2022, колегія суддів встановила, що вказані акти прийому - передачі наданих послуг не відносяться до угоди від 16.05.2021, оскільки договір є достроково розірваним з 16.05.2021, тоді як вищезгадані акти прийому - передачі наданих послуг оренди нерухомого майна складені після розірвання вищенаведеного договору.

Інші докази, які б підтверджували здійснення позивачем діяльність у сфері надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна на момент подання даного позову у справі відсутні, у тому числі відсутні будь-які докази сплати орендної плати Приватним підприємством "Джерело-2" та відсутня податкова звітність позивача про надання таких послуг.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять даних про те, що позивачем, як фізичною особою-підприємцем на момент подання цього позову здійснювалась господарська діяльність у сфері надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Вказана обставина була перевірена судом першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу; позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції (ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що визначальною ознакою при зверненні з позовом до господарського суду є наявність між сторонами спору, що виникає у зв`язку із здійсненням ними господарської діяльності.

Одночасно фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду лише у справах про банкрутство у випадках передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та з корпоративних відносин.

Відповідно ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За правилами ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, за таким суб`єктним складом позовна заява не може бути розглянута за правилами господарського судочинства.

Згідно до п. 1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Скаржник не спростував висновок суду про те, що дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, тому позивач повинен звертатись до суду загальної юрисдикції за місцезнаходженням відповідача відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи скаржника про те, що позивач є власником нежитлових приміщень, в яких здійснюється господарська діяльність, відхиляються колегією суддів як необгрунтовані.

Колегія суддів зауважує на тому, що в даному випадку слід виходити не з того, що позивач є власником житлового приміщення, а з того, що господарські відносини у позивача відсутні.

Як вказано вище, відповідно до ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Враховуючи суть спірних правовідносин, а також суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів вважає вірний висновок суду першої інстанції щодо розгляду цього спору у порядку цивільного судочинства.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, оскаржувана ухвала Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у даній справі прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Крушельницької Ганни Леонідівни залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 19.10.2022 у справі № 911/2015/22 - без змін.

Матеріали справи № 911/2015/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.02.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська