ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"09" лютого 2023 р. Справа № 916/468/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В., розглянувши матеріали заяви (вх.№ 487/23 від 07.02.2023) Фізичної особи-підприємця Ревуцької Флоріанни Лазарівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу до боржника Приватного підприємства «Авангард-Лекс» (вул. Канатна, буд.81, кв.12, м. Одеса, 65012, ) на суму 174 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

07.02.2023 за вх.№487/23 до Господарського суду Одеської області від Фізичної особи-підприємця Ревуцької Флоріанни Лазарівни надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення із Приватного підприємства «Авангард-Лекс» 174000,00 грн. заборгованості.

Вимоги заявника обґрунтовані порушенням боржником умов договору в частині своєчасної оплати товару поставленого згідно видаткової накладної № ОД22-000044557 від 22.02.2022.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на порушення боржником умов укладеного між сторонами 01.08.2020 договору оренди нежитлового приміщення в частині оплати орендної плати за період серпень-листопад 2022 року.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Наказне провадження, відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено, серед іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

Заяву про видачу судового наказу подано з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Так, у заяві визначено адресу стягувача ФОП Ревуцької Флоріанни Лазарівни - АДРЕСА_2 , а також адресу місцезнаходження боржника ПП «Авангард-Лекс»: вул. Канатна, буд.81, м. Одеса, 65012.

Проте, відповідно до даних, зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вірною адресою місця проживання стягувача є вул. Спиридонівська, буд. 18/24, кв. 5, м. Одеса, 65020, а вірною та повною адресою боржника ПП «Авангард-Лекс» визначено: вул. Канатна, буд.81, кв.12, м. Одеса, 65012.

Так, судом встановлено, що заявником не дотримано вимог п.2 ч.2 ст.150 Господарського процесуального кодексу України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, оскільки у заяві повинно бути зазначено, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання заявника і боржника.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Окрім того, за загальним правилом при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 155 Господарського процесуального кодексу України).

З викладеного вбачається, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відповідно до частин першої, другої статті 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з вимогами частин другої, третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наявність спору про право в наказному провадженні вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи з характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Норми Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно заявник/стягувач, крім іншого, має надати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових вимог.

Таким чином безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

З поданих заявником доказів вбачається, що грошові вимоги заявника стосуються стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 01.08.2020 в частині оплати орендної плати за період серпень 2022 року по січень 2023 року.

Як слідує з матеріалів заяви, 01.08.2020 між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого ФОП Ревуцька Ф.Л. (орендодавець) передав, а ПП «Авангард-Лекс» (орендар) отримав у користування нежитлове приміщення за адресою м.Одеса, вул. Новосельського, 91.

Обґрунтовуючи заяву заявник зазначив, що відповідно до п.2.5 договору орендар зобов`язаний щомісяця, не пізніше 10 числа наступного за періодом платежу місяця, вносити плату за користування приміщенням у розмірі 27000,00 грн та за користування підвальним приміщенням 2000,00 грн, що загалом становить 29000,00 грн. Протягом тривалого часу сторони належним чином виконували свої зобов`язання за договором, проте за період серпень-листопад 2022 року ПП «Авангард-Лекс» не сплатило орендну плату, що є підставою для її стягнення.

При цьому, з наведеного заявником у заяві розрахунку заборгованості можна зробити висновок, що остання нарахована за період з серпня 2022 року по січень (включно) 2023 року та загалом складає 174000,00 грн, з розрахунку 29000,00 грн на місяць.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї докази, суд зауважує наступне.

Як слідує з умов п.п. 2.5, 2.6 укладеного між сторонами договору, орендар зобов`язується щомісяця, не пізніше 10 числа наступного за періодом платежу місяця, вносити плату за користування приміщеннями у розмірі 27000,00 грн. Розмір орендної плати залишається незмінним протягом 2020 року. Розмір орендної плати за користування підвальним приміщенням складає 2000,00 грн.

Водночас, відповідно до п. 2.7. договору оренди, розмір орендної плати у 2020, 2021, 2022 і 2023 роках буде визначатися окремо за погодженням сторін у додаткових угодах до договору, що є його невід`ємними частинами.

Разом з тим, заявником не надані та в матеріалах заяви відсутні відповідні додаткові угоди до договору, які б визначали розмір орендної плати в 2022-2023 роках, отже заявником документально не підтверджено, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, розмір орендної плати, згідно якого здійснено розрахунок заявленої до стягнення заборгованості.

Окрім того, суд зауважує, що згідно розрахунку заборгованості заявником, в тому числі, заявлено до стягнення заборгованість за січень 2023 року в сумі 29000,00 грн, хоча заявником рік достеменно не визначено. Водночас, як вже було зазначено, за умовами п.2.5 договору орендна плата має бути сплачена не пізніше 10 числа наступного за періодом платежу місяця. Тобто, орендна плата за січень 2023 року має бути погашена не пізніше 10 лютого 2023 року, отже строк виконання зобов`язань в цій частині не настав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума у розмірі 174000,00 грн є необґрунтованою та не підтвердженою, оскільки з поданих матеріалів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги саме в заявленому розмірі.

Зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами. Суд не має можливості самостійно визначити суму, яка підлягає стягненню.

За таких обставин, господарський суд доходить висновку про те, що з поданої заяви не вбачається порушення права грошової вимоги за договором оренди нежитлового приміщення від 01.08.2020 у сумі 174000,00 грн, через що у суду наявні підстави, відповідно до п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, для відмови Фізичній особі-підприємцю Ревуцькій Флоріанні Лазарівні у видачі судового наказу.

При цьому, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Ревуцької Флоріанни Лазарівни (вх. ГСОО №487/23 від 07.02.2023) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Авангард-Лекс» заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 01.08.2020 в сумі 174000,00 грн - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 09.02.2023 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя О.В. Цісельський