ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 р. Справа№ 905/827/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання - Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 19.01.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС"

на рішення Господарського суду Київської області

від 18.11.2021 (повний текст складено 29.11.2021)

у справі №905/827/21 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Керівника Бахмутської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Соледарської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС"

про повернення безпідставно сплачених коштів у сумі 3 610 000,00 грн.,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" на користь Соледарської міської ради кошти у розмірі 3 610 000 (три мільйони шістсот десять тисяч) грн 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" на користь Донецької обласної прокуратури 54 150 (п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що оскільки судовим рішенням у справі № 905/518/19 установлено, що договір № 236/13-13-06 від 27.12.2018 є нікчемним, указані обставини відповідно до ст. 75 ГПК не підлягають повторному доказуванню, позовні вимоги про стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021 у справі №905/827/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку відповідача суд першої інстанції помилково застосував норми статті 1212 ЦК України в частині стягнення коштів з відповідача та мав би застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину у вигляді двосторонньої реституції.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2022 апеляційну скаргу у справі № 905/827/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Агрикова О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №905/827/21 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 відкладено розгляд справи до 20.12.2022.

21.12.2022 у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. здійснено повторний автоматизований розподіл і на підставі витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи для розгляду справи № 905/827/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Чоногуз М.Г., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2022 розгляд апеляційної скарги призначено на 19.01.2023.

На адресу суду від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 18.11.2021 без змін. При цьому прокурор зазначив, що відповідач у апеляційній скарзі стверджує про помилковість застосування статті1212 ЦК України, проте прокурор не погоджується з указаним твердженням і говорить про те, що прокуратурою обрано належний спосіб захисту цивільного права.

У судове засідання 24.01.2023 з`явилися представники прокуратури та відповідача, які надали суду пояснення по суті апеляційної скарги. Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду скасувати. Представник прокуратури заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, процесуальні документи позивачем отримано через підсистему Електронний суд.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Бахмутською окружною прокуратурою Донецької області під час здійснення моніторингу публічних закупівель товарів, робіт та послуг за державні кошти за допомогою інтернет-порталу "Prozorro" встановлено, що Соледарською міською радою було проведено процедуру закупівлі мобільного офісу муніципальних послуг (ДК 021:2015:34140000-с Великовантажні мототранспортні засоби).

26.10.2018 Соледарською міською радою опубліковано на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель "Prozorro" за № UA-2018-10-26-001343-c оголошення про проведення процедури закупівлі мобільного офісу муніципальних послуг (ДК 021:2015: 34140000-0 - Великовантажні мототранспортні засоби). Очікувана вартість предмета закупівлі становила 3 610 000,00 грн.

:одної пропозиції не надійшло, тому вказані торги відмінено у зв`язку з поданням для участі в торгах менше двох тендерних пропозицій учасників.

В подальшому Соледарською міською радою повторно 26.11.2018 оголошено про проведення зазначеної закупівлі, відповідне оголошення опубліковано на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель "Prozorro" за № UА-2018-11-26-001225-c. Очікувана вартість закупівлі 3 610 000,00 грн.

Для участі у даній закупівлі пропозиція надійшла від одного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" з ціновою пропозицією 3 558 000,00 грн.

Вказані торги були знову відмінено у зв`язку з поданням для участі в торгах менше двох тендерних пропозицій учасників.

Замовником, Соледарською міською радою, 21.12.2018 було опубліковане на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель "Рrozorro" оголошення №А-2018-12-21-002531-c про застосування переговорної процедури закупівлі з підстави, що визначена пунктом 4 частини другої статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме Замовником двічі відмінено тендер через відсутність достатньої кількості учасників.

В той же день, 21.12.2018, замовником прийнято рішення за результатами проведених переговорів з учасником про намір укласти договір про закупівлю, відповідна інформація розміщена на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель "Рrozorro".

За результатами переговорної процедури 27.12.2018 між Соледарською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" укладено договір № 236/13-13-06 про закупівлю мобільного офісу муніципальних послуг (ДК 021:20-0 - Великовантажні мототранспортні засоби) на суму 3 610 000,00 грн.

За цим договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС", як продавець зобов`язується передати у власність Соледарської міської ради, як покупця, а покупець прийняти та оплатити товар - Великовантажні мототранспортні засоби. Мобільний офіс муніципальних послуг (код ДК 021:20-0 Великовантажні мототранспортні засоби) згідно Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору, та відповідно до вимог тендерної документації (пункт 1.1 Договору).

Сума договору становить 3 610 000,00 грн (три мільйона шістсот десять тисяч грн. 00 коп.) з ПДВ, у т.ч. ПДВ складає 601666,67 гри (шістсот одна тисяча шістсот шістдесят шість грн. 67 коп.), фінансування з Держбюджету 3 600 000,00 грн (три мільйона шістсот тисяч грн 00 коп.), із місцевого бюджету 10 000,00 грн (десять тисяч грн 00 коп.) (пункт 3.1 Договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018, а в частині виконання сторонами зобов`язань - до повного їх виконання (пункт 7.1 Договору).

Договір підписаний обома сторонами без розбіжностей.

Прокурор в позові зазначає, що договір № 236/13-13-06 від 27.12.2018, укладений між Соледарською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" є нікчемним в силу закону у відповідності до частини першої статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі".

Законом України про "Про публічні закупівлі" встановлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Закон застосовується в редакції чинній на момент вчинення правочину.

Враховуючи що предметом спірної закупівлі є товар на суму, що перевищує 200000,00 грн., до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про публічні закупівлі" на підставі пункту 1 частини першої статті 2 Закону.

За приписами частини першої статті 12 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі" переговорна процедура закупівлі - це процедура, що використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю з учасником після проведення переговорів з одним або кількома учасниками.

Переговорна процедура закупівлі застосовується замовником як виняток, зокрема, якщо замовником було двічі відмінено тендер через відсутність достатньої кількості учасників, при цьому предмет закупівлі, його технічні та якісні характеристики, а також вимоги до учасника не повинні відрізнятися від вимог, що були визначені замовником у тендерній документації. (пункт 4 частини другої статті 35 ЗУ "Про публічні закупівлі").

Згідно з абзацом 8 частини третьої статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право укласти договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі у строк не раніше ніж через 10 днів (5 днів - у разі застосування переговорної процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої цієї статті, а також у разі закупівлі нафти, нафтопродуктів сирих, електричної енергії, послуг з її передання та розподілу, централізованого постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, послуг з централізованого опалення, послуг поштового зв`язку, поштових марок та маркованих конвертів, телекомунікаційних послуг, у тому числі з трансляції радіо- та телесигналів, послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення та послуг з перевезення залізничним транспортом загального користування) з дня оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

З огляду на вищенаведене та норми пункту 4 частини другої статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі", за результатами переговорної процедури, застосованої позивачем, відповідний договір закупівлі мав бути укладений саме у строк не раніше ніж через 10 днів з дня оприлюднення на вебпорталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір.

Статтею 37 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що договір про закупівлю є нікчемним, у разі його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Повідомлення про намір укласти договір опубліковане замовником 21.12.2018, а договір №236/13-13-06 укладено 27.12.2010, тобто у строк 6 днів з дня оприлюднення повідомлення про намір укласти договір.

На думку прокурора, договір №236/13-13-06 від 27.12.2018 є нікчемним в силу прямої норми закону - приписів статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі", адже цей договір було укладено з порушенням строків передбачених абзацом 8 частини третьої статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі".

Викладені обставини були предметом розгляду у справі № 905/518/19 за позовом керівника Артемівської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах - Східного офісу Держаудитслужби до Соледарської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" про визнання недійсним договору №236/13-13-06 від 27.12.2018, укладеного між відповідачами.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.10.2019 у справі № 905/518/19 встановлено, що договір № 236/13-13-06 від 27.12.2018, укладений між Соледарською міською радою та ТОВ "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" є нікчемним. Судом встановлено, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Таким чином, в задоволенні позовних вимог прокурора судом відмовлено.

Вказане рішення суду є таким, що набрало законної сили.

В силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно суд першої інстанції вірно встановив, що факт нікчемності правочину встановлено судовим рішенням у справі № 905/518/19 і потребує доказуванню у даній справі.

Стосовно самої вимоги про стягнення коштів суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне. Прокурор зазначає, що замовником 25.06.2019 в електронній системі закупівель "Рrozorro" оприлюднений звіт про виконання договору, відповідно до якого сторонами умови договору виконано у повному обсязі, тобто Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" набуто 3 610 000,00 грн.

У зв`язку з викладеним, керівник Бахмутської окружної прокуратури Донецької області звертається з позовними вимогами про повернення коштів, сплачених Соледарською міською радою за нікчемним договором № 236/13-13-06 від 27.12.2018 в розмірі 3 610 000,00 грн, подання якої спрямоване на поновлення порушених інтересів держави у сфері ефективного використання бюджетних коштів у тому числі при проведенні публічних закупівель.

Як на підставу для стягнення коштів, прокурор посилається на норми статті 1212 Цивільного кодексу України.

Так, згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 частини другої статті 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, згідно із пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така ж правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Соледарською міською радою на розрахунковий рахунок ТОВ "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" 27.12.2018 двома платежами було перераховано 3 600 000,00 грн та 10 000,00 грн з призначенням платежу: "попер.опл.100% за мобільний офіс муніципальних послуг; Дог.№236/13-13-06від 27.12.2018р. №280від 27.12.2018; ПДВ…", з посиланням на договір № 236/13-13-06 від 27.12.2018, який визнано нікчемним правочином.

Відповідно до приписів частини першої статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (абз. 2 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку щодо наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 1212 Цивільного кодексу України та задоволення позовних вимог про стягнення набутих без достатньої правової підстави коштів в сумі 3 610 000,00 грн.

Щодо застосування до спірних правовідносин двосторонньої реституції відповідно до ч. 1 та 5 ст. 216 ЦК України, на яку посилається відповідач у апеляційній скарзі, колегія зазнкчає наступне.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Проте, у даній справі не встановлювався факт нікчемності правочину, він уже встановлений рішенням суду у справі № 905/518/19. Звертаючись з позовними вимогами у справі, яка розглядається прокурором було визначено одну позовну вимогу - стягнення безпідставно сплачених коштів за нікчемним договором № 236/13-13- від 27.12.2018 у розмірі 3 610 000, 00 грн на користь Соледарської міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Отже, судом першої інстанції розглянуто всі позовні вимоги в межах заявлених прокурором.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Верховного суду зазначено у справі № 906/1061/20 від 03.12.2021 зазначено, що позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без одночасного заявлення позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК, є належним способом захисту, який передбачений законом.

Водночас вирішуючи питання про можливість задоволення такого позову, суд, з урахуванням конкретних обставин справи має визначитися із ефективністю обраного позивачем способу захисту - визначити наслідки визнання договору недійсним для держави, в інтересах якої прокурором подано позов, з`ясувати, яким чином будуть відновлені права держави як позивача, зокрема можливість проведення двосторонньої реституції, можливість проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, необхідність відшкодувати іншій стороні правочину вартість товару (робіт, послуг) чи збитки.

Разом із тим, вимога про застосування наслідків недійсності може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, відповідач не позбавлений права та можливості звернутися з самостійною вимогою для захисту свого права в межах окремого судового провадження.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Соледарської міської ради у цій справі колігія зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах судам необхідно дослідити: чи знав або повинен був знати компетентний орган про допущені порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся; чи дотримано прокурором розумного строку для надання уповноваженому органу можливості відреагувати на виявлене прокурором порушення та самостійно звернутися до суду з відповідним позовом або ж надати аргументовану відповідь на звернення прокурора.

При цьому самого лише посилання прокурора про виявлення ним порушення інтересів держави та невжиття органом державної влади (позивачем у справі), на який покладено обов`язок щодо судового захисту інтересів держави, відповідних дій для такого захисту, недостатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Судом встановлено, що 20.01.2021 Артемівська місцева прокуратура Донецької області зверталась до Соледарської міської ради з повідомленням № 31-01-34-214вих21 в порядку частини четвертої статті 23 Закону "Про прокуратуру", в якому було вказано про неналежне виконання міською радою повноважень щодо захисту державних інтересів, з огляду на виявлені прокурором порушення законодавства під час проведення процедури закупівлі мобільного офісу муніципальних послуг. Зобов`язано повідомити прокуратуру про вжиті заходи щодо захисту інтересів держави.

Від Соледарської міської ради надійшла відповідь № 531/18-19 від 22.02.2021 на повідомлення прокуратури, відповідно до якої, міська рада повідомила, що з позовом про стягнення безпідставно сплачених коштів у розмірі 3 610 000,00 грн до ТОВ "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" не зверталась.

Враховуючи, що Соледарська міська рада була повідомлена прокурором про стверджуване порушення ще в січні 2020 року, жодних дій для виправлення ситуації (звернувся з позовом до суду) міська рада так і не здійснила.

Після чого, Бахмутською окружною прокуратурою Донецької області було направлено до Соледарської міської ради повідомлення за вих. № 50-323вих-21 від 06.04.2021 про представництво інтересів держави в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру". З позовом до суду прокуратура звернулась 06.05.2021 (згідно довідки Укрпошти).

Прокурор зазначає, що станом на день пред`явлення позову, Соледарською міською радою не вжито заходів щодо оскарження проведеної закупівлі в суді, що свідчить про самоусунення даного органу від виконання обов`язку із захисту інтересів держави.

Разом з тим, судом встановлено, що Соледарська міська рада не підтримувала заявлених позовних вимог прокуратури у справі № 905/518/19, предметом розгляду якої було визнання недійсним договору №236/13-13-06 від 27.12.2018, укладеного між Соледарської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС".

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах захист інтересів держави в особі територіальної громади міста має здійснювати відповідна міська рада, проте у разі, коли саме цей орган місцевого самоврядування не вчиняє відповідних дій (підготовка проекту позову, сплата судового збору тощо), це свідчить про нездійснення відповідним органом покладених на нього повноважень, а отже прокурор мав право звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів територіальної громади.

Відповідно, у цій справі прокурором доведено, що орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, неналежним чином здійснював захист цих інтересів.

Оскільки у даній справі прокурор підтвердив підстави для представництва, то суд приходить до висновку про обґрунтованість повноважень прокурора для представництва інтересів держави в суді.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не наведено достатніх доводів для скасування рішення суду першої інстанції, не спростуванр доводів позивача, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а отже відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення першої інстанції.

Щодо інших доводів Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. 129, 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021 у справі №905/827/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ-КОМ-СЕРВІС".

Матеріали справи №905/827/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30 .01.2023.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир