УХВАЛА

м. Київ

31.01.2023Справа № 910/16418/19
Суддя Мудрий С.М., розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Центренерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі

за позовом державного підприємства "Держвуглепостач"

до публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 252 445 165,60 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явилися

від відповідча (заявника): Гаврись Ярослав Богданович - представник за довіреністю №181/22 від 01.12.2022

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська обл., Обухівський р-н, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ідентифікаційний код 22927045) на користь державного підприємства "Держвуглепостач" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 4, ідентифікаційний код 40225511) заборгованість у розмірі 231 905 419 (двісті тридцять один мільйон дев`ятсот п`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 57 коп., пеню у розмірі 11 669 858 (одинадцять мільйонів шістсот шістдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 2 134 765 (два мільйони сто тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн. 65 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 728 658 (два мільйони сімсот двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 672 282 (шістсот сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят дві) грн. 77 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 року у справі № 910/16418/19 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/16418/19 - без змін.

04.11.2021 року на виконання вищезазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

16.01.2023 до Господарського суду міста Києва від публічного акціонерного товариства "Центренерго" надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій заявник просить визнати наказ Господарського суду міста Києва № 910/16418/19 від 04.11.2021 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 розгляд заяви акціонерного товариства "Центренерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню призначено на 31.01.2023.

27.01.2023 через відділ діловодства суду від державного підприємства "Держвуглепостач" надійшли пояснення щодо заяви.

30.01.2023 через відділ діловодства суду від державного підприємства "Держвуглепостач" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою представника.

У судове засідання 31.01.2023 не з`явився позивач, хоча про місце, дату та час повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника заявника, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви акціонерного товариства "Центренерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви публічне акціонерне товариство "Центренерго" зазначає, що заборгованість за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 була погашена в повному обсязі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

На підтвердження зазначеної обставини заявник надав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог між публічним акціонерним товариством "Центренерго" та державним підприємством "Держвуглепостач" на суму 487 038 948,60 грн №08/3435 від 28.10.2021.

Позивач, заперечуючи щодо задоволення поданої заяви, зазначає про те, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є недійсною, оскільки вчинена в порушення вимог закону та умов укладених договорів.

Щодо невизнання зарахування зустрічних однорідних вимог позивач повідомляв відповідача листами від 14.11.2021 та 16.11.2021. Також позивач повідомив суд про те, що ним було подано позов про визнання недійсним односторонього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог між публічним акціонерним товариством "Центренерго" та державним підприємством "Держвуглепостач" на суму 487 038 948,60 грн., вчинений за заявою №08/3435 від 28.10.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч.2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

В силу ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами 1-2 ст. 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі наказів суду.

За змістом ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд, розглядаючи питання визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, повинен встановити чи існують обставини, які підтверджують остаточне виконання рішення суду.

Відповідач на підтвердження виконання свого обов`язку, встановленого рішенням суду, посилається на правочин, дійсність якого оскаржується в рамках загального позовного провадження у господарському суді.

Визнаючи наказ таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з настанням обставин, які можуть об`єктивно втратити свою актуальність, суд створює ситуацію при якій судове рішення може бути не виконане, що у свою чергу порушує основні принципи судочинства, встановленні Конституцією України та Законами України.

Тому суд не може, встановлюючи припинення у боржника обов`язку по виконанню зобов`язання, враховувати докази, які можуть призвести до невиконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що вимога відповідача про визнання наказу №910/16418/19 від 04.11.2021, виданого на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021, таким, що не підлягає виконання - не може бути задоволена.

На підставі наведеного, керуючись ст. 234, ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Центренерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

2. Повідомити учасників справи, що відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

3. Повідомити учасників справи, відповідно до ч. 1 ст. 255 ГПК України ухвала підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя С.М. Мудрий