ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"25" січня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3286/22
Господарський суд Одеської області у складі:
судді В.С. Петрова
при секретарі судового засідання К.С. Пірожковій
за участю представників:
від позивача Рудюк Ю.А.,
від відповідача Нечіпор Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго до Спеціалізованого Одеського санаторію Салют? про стягнення 200925,14 грн., -
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Спеціалізованого Одеського санаторію Салют? про стягнення 200925,14 грн., у т.ч.: основного боргу за поставлену електричну енергію 191787,64 грн., 15% річних 2600,96 грн., пені 3467,94 грн. та інфляційних втрат 3068,60 грн., посилаючись на наступне.
Як вказує позивач, між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго, яке виконує функції постачальника останньої надії (постачальник), діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 06.11.2018 р. № 1344 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 р. № 1023-р, відповідно до ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312 та Спеціалізованим Одеським санаторієм Салют (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником останньої надії на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника останньої надії та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України Про ринок електричної енергії, Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. №312.
Позивач зазначає, що Акціонерне товариство ДТЕК Одеські електромережі визначено як оператор системи розподілу (ОСР) згідно реєстру суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Також позивач вказує, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р ДПЗД Укрінтеренерго визначено постачальником останньої надії (ПОН) на період з 01 січня 2019 р. до 31 грудня 2022 р.
Так, посилаючись на п. 6.2.4 ПРРЕЕ, позивач зазначає, що початком постачання електричної енергії постачальником останньої надії вважається день припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача на постачання електричної енергії постачальником останньої надії постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.
Позивач вказує, що за даними АТ Одеські електромережі, на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень п.11 Постанова НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312 ПРРЕЕ, відповідача віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник останньої надії, що підтверджено витяг з листа з додатком від 10.12.2021 р. №101/19/03-7968 Повідомлення оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник останньої надії.
Так, позивач зазначає, що положенням ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії встановлено, що постачальник останньої надії здійснює постачання електричної енергії в порядку, визначеному ПРРЕЕ, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником останньої надії, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання споживача ПОН.
Посилаючись на ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії, яка кореспондується з умовами, що зазначені в додатку 1 до Договору Комерційна пропозиція № 5, позивач вказує, що договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.
Позивач зазначає, що згідно з п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Згідно із п. 5.8 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Як зазначає позивач, умовами комерційної пропозиції від 08.10.2021 р. № 5 визначено, що споживач сплачує 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі).
Також позивач вказує, що відповідно до додатка 1 Комерційна пропозиція № 5 до договору остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.
Посилаючись на п. 5.10 договору про постачання електричної енергії з постачальником останньої надії та комерційної пропозиції № 5, позивач зазначає, що оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.
Як вказує позивач, оператор системи розподілу ДТЕК Одеські електромережі листом від 10.12.2021 р. № 101/19/03-7968 повідомило постачальника останньої надії про постачання електричної енергії відповідачу з 10.12.2021 р.
Також позивач зазначає, що ДПЗД Укрінтеренерго 09.05.2022 р. направило на офіційну електронну адресу відповідача договір на постачання електричної енергії з усіма додатками та комерційною пропозицією для підписання. Позивач стверджує, що дане повідомлення відповідач отримав на електронну пошту 09.05.2022 р., проте не провернув і не підписав договір постачальника останньої надії з додатками.
Позивач вказує, що постановою НКРЕКП 14.03.2018 №311 про кодекс комерційного обліку електричної енергії визначено ст. 72, що точка комерційного обліку (ТКО) - точка на комерційній межі або умовна точка, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, що використовуються для розрахунків на ринку електричної енергії. Кожна точка комерційного обліку має бути пов`язана лише з одним відповідальним за баланс учасником ринку.
Як зазначає позивач, на виконання зазначеного договору ДПЗД Укрінтеренерго та на підставі отриманих від ОСР даних (витягу з звіту) про фактичне споживання ОНПУ електричної енергії, складений акт купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021 р. та рахунок, а саме:
Отже, як стверджує позивач, на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед ДПЗД Укрінтеренерго за грудень 2021 р. становить 200925,14 грн.
Крім того, як вказує позивач, відповідно до Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 р., яка є додатком № 1 до договору, розділом додаткові зобов`язання споживача встановлено збільшення розміру процентів до 15% у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України.
Відтак, позивач зазначає, що відповідачу у зв`язку з простроченням сплати боргу нараховано 15% річних за період постачання у грудні 2021 р., що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання в період прострочення з 22.01.2022 р. по 23.02.2022 р. становить 2600,96 грн. Крім того, позивач зазначає, що відповідачу було нараховано пеню в сумі 3467,94 грн. та інфляційні втрати в сумі 3068,60 грн. за порушення грошового зобов`язання в період прострочення з 22.01.2022 р. по 23.02.2022 р.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.12.2022 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3286/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.01.2023 р.
Також відповідач вказує, що у повідомленні зазначалось, що у разі необрання нового постачальника у відповідності до вимог п. 3.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, постачання електричної енергії Санаторію Салют, починаючи з 10.12.2021 р., має здійснювати постачальник останньої надії, тобто ДПЗД Укрінтеренерго.
Також відповідач зазначає, що в позовній заяві позивач стверджує, що між державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго та Спеціалізованим Одеським санаторієм Салют був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником останньої надії на умовах публічного договору постачання електричної енергії з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України Про ринок електричної енергії, Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою ПКРЕКП від 14.03.2018 р. Проте, як зазначає відповідач, Санаторій Салют є державною установою, яка здійснює свою діяльність не на комерційній основі на підставі Положення, а у сфері закупівельної діяльності керується Законом України Про публічні закупівлі № 922-VI11 від 25.12.2005 р. Так, відповідач вказує, що на підставі норм п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону санаторій належить до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до Закону. Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 40 Закону передбачено застосування переговорної процедури закупівлі замовником як виняток у разі укладання договору з постачальником останньої надії на постачання електричної енергії або природного газу. Тому, як вказує відповідач, при виникненні необхідності отримання санаторієм електричної енергії від постачальника останньої надії, потрібно було провести переговорну процедуру з ДПЗД Укрінтереперго, за результатами якої відповідно до ч. 4 ст. 40 Закону прийняти рішення про намір укласти договір про закупівлю електричної енергії та на підставі ч. 5 ст. 40 Закону обов`язково безоплатно оприлюднити в електронній системі закупівель протягом одного дня після ухвалення рішення повідомлення про намір укласти договір. Також відповідач вказує, що відповідно до ч. 7 ст. 40 Закону договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі може бути укладено в строк не раніше ніж через 10 днів (п`ять днів у разі застосування переговорної процедури закупівлі з підстав, визначених п. 3 ч. 2 ст. 40, а також у разі закупівлі нафти, нафтопродуктів сирих, електричної енергії, послуг з її передатні та розподілу, централізованого постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, послуг з централізованого опалення, телекомунікаційних послуг, у тому числі з трансляції радіо- та телесигналів, послуг з централізованою водопостачання та/або водо відведення та послуг з перевезення залізничним транспортом загального користування) в дня оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір.
Як зазначає відповідач, з метою укладання договору на закупівлю електричної енергії за результатами переговорної процедури у передбаченому Законом порядку, починаючи з 10.12.2021 р. уповноваженою особою санаторію були вжиті спроби для зв`язку з позивачем. Проте, як вказує відповідач, додзвонитися на контактні телефони, вказані на офіційному веб-сайті ПОН, не було можливо, так як не один з них не працював та було зазначено, що вони відключені за несплату. Відповідач зазначає, що не отримано і відповіді на листа на e-mail ДПЗД Укрінтеренерго з проханням зв`язатися з санаторієм. Так, відповідач стверджує, що переговорна процедура не була проведена у термін до 31 грудня 2021 р. Посилаючись на ст. 3 Бюджетного Кодексу України, відповідач зазначає, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему Україні, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня тою ж року. Так, відповідач вказує, що оскільки санаторій бере зобов`язання та здійснює свої витрати на підставі затвердженого кошторису на кожний бюджетний рік, то взяти зобов`язання та сплатити заборгованість за 2021 р. у 2022 р. не має можливості. Тому, як вказує відповідач, у відповіді на вимогу позивача до санаторію щодо сплати штрафних санкцій та боргу за спожиту електроенергію (лист ДПЗД Укрінтеренерго № 44/11-002913 від 24.06.2022 р.), відповідачем зазначалось про можливість сплати заборгованості за період з 10.12.2021 р. по 31.12.2021 р. лише у судовому порядку.
Також відповідач зазначає, що санаторій не мав на своїй меті ухилятися від оплати за спожиту електроенергію, але в зв`язку з вищезазначеними обставинами не було можливості укласти договір в рамках чинного законодавства, на підставі якого у споживача б виникли зобов`язання щодо оплати електричної енергії, яка постачалась ДПЗД Укрінтеренерго.
Враховуючи вищевикладене, відповідач вказує, що Спеціалізований Одеський санаторій Салют з позовом ДПЗД Укрінтеренерго погоджується частково та вважає таким, що підлягає задоволенню частково. Так, відповідач вказує, що останній не заперечує проти сплати основного боргу за спожиту електричну енергію за період з 10.12.2021 р. по 31.12.2021 р. у сумі 191787,64 грн., але категорично заперечує проти нарахування та стягнення 15% річних в сумі 2600,96 грн., пені в сумі 3467,94 грн., інфляційних втрат в сумі 3068,60 грн. на загальну суму 9137,50 грн., оскільки неукладання договору на закупівлю електричної енергії в рамках чинного законодавства, на підставі якого у споживача б виникли зобов`язання щодо оплати електричної енергії, відбулося не з вини відповідача.
У судовому засіданні господарського суду 09 січня 2023 р. по справі № 916/3286/22 було протокольно оголошено перерву до 25 січня 2023 р.
23.01.2023 р. від позивача надійшли до суду пояснення до відзиву відповідача. Так, з огляду на висловлені у судовому засіданні 09.01.2023 р. заперечення відповідачем, а також враховуючи викладену у відзиві інформації позивач зазначає, що відповідно до п. 6.2.6 ПРРЕЕ, якщо споживач до моменту його переведення на постачання електричної енергії до постачальника останньої надії не обрав електропостачальника або не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, адміністратор комерційного обліку в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником останньої надії. Позивач вказує, що адміністратор комерційного обліку (АКО) - оператор системи розподілу або передачі згідно Закону та положень п. 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312 Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії. Як вказує позивач, що АТ ДТЕК Одеські Електромережі, на якого покладено функції адміністратора комерційного обліку, повідомило ДПЗД Укрінтеренерго про переведення споживача, постачання електричної енергії якому буде здійснюватися постачальником останньої надії з 10.12.2021 р.
Позивач зазначає, що після отримання відповідачем рахунку та акту в січні 2022 р., як це передбачено тимчасовим порядком визначення обсягів на ринку електричної енергії за грудень 2021 р., споживач звернувся офіційним листом від 21.01.2022 р. № 01-01.6/17 щодо непогодження нарахування за грудень та прохав надати акт на іншу кількість кВт. Проте офіційного звернення від відповідача щодо надання примірника договору ДПЗД Укрінтеренерго не надходило. Натомість, як стверджує позивач, постачальником останньої надії 09.05.2022 р. направлено на офіційну електронну адресу відповідача договір про постачання електричної енергії постачальником останньої надії, комерційну пропозицію № 3 від 07.06.2019 р. для постачання електричної енергії споживачам постачальником останньої надії, додаткову угоду № 1 до договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії та протокол проведення переговорів щодо закупівлі електричної енергії, але відповідач офіційно ніяк не відреагував на даний договір. Позивач зазначає, що лише отримавши в липні місяці вимогу про сплату штрафних санкцій, відповідач зазначив, що не мав змоги сплатити борг, бо не опублікував договір.
Під час розгляду справи в судовому засіданні 25.01.2023 р. позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, при цьому представник відповідача заборгованість за поставлену електричну енергію визнав, проти задоволення вимог щодо стягнення 15% річних, пені та інфляційних втрат заперечував та просив суд в їх задоволенні відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р Про визначення державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго вказане державне підприємство визначено постачальником останньої надії з 1 січня 2019 р. до 1 січня 2021 р.; територією провадження діяльності зазначеного підприємства визначено територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Пунктом 3 вказаного розпорядження рекомендовано Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго: 1) з 1 квітня 2019 р. укласти договори про постачання електричної енергії за вільними цінами з усіма споживачами, постачання яким здійснювалося з 1 січня 2019 р. постачальником останньої надії, за умови відсутності у зазначених споживачів укладених з 1 квітня 2019 р. договорів про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником; врегулювати питання щодо заборгованості за електричну енергію перед державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго, яка виникла у зазначених споживачів, шляхом укладення договорів про реструктуризацію заборгованості, що утворилася на 1 квітня 2019 р. за договором постачання електричної енергії останньої надії; 2) укласти договори про постачання електричної енергії за вільними цінами з усіма вугледобувними підприємствами державної форми власності або господарськими товариствами з видобутку вугілля, 100 відсотків акцій яких належать державі, за умови відсутності у зазначених підприємств (господарських товариств) укладених з 1 липня 2019 р. договорів про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії постачальник останньої надії надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку на добу наперед та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Згідно ч. 2, 4 ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії визначення постачальника останньої надії здійснюється рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо конкурс не відбувся, Кабінет Міністрів України з метою забезпечення загальносуспільних інтересів може тимчасово, на строк до шести місяців, покласти обов`язки щодо виконання функцій постачальника останньої надії на електропостачальника державної форми власності, який відповідає кваліфікаційним вимогам та критеріям. Межі території здійснення діяльності постачальника "останньої надії" визначаються в умовах конкурсу. У межах території здійснення діяльності одного постачальника останньої надії не допускається провадження діяльності іншими постачальниками останньої надії. Постачальник останньої надії призначається на строк до трьох років.
За даними АТ Одеські електромережі на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 11 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 ПРРЕЕ, Санаторій Салют віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник останньої надії, що підтверджується листом з додатком від 10.12.2021 р. №101/19/03-7968.
При цьому, оператор системи розподілу ДТЕК Одеські електромережі листом від 10.12.2021 № 101/19/03-7968 повідомило постачальника останньої надії про постачання електричної енергії відповідачу з 10.12.2021.
В п. 6.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. № 312, встановлено, що початком постачання електричної енергії постачальником останньої надії вважається день припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача на постачання електричної енергії постачальником останньої надії постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.
Відповідно до ч. 6 ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії постачальник останньої надії здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником останньої надії, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник останньої надії оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
За положеннями ч. 11 ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії постачальник останньої надії має повідомити споживачу умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника. Постачальник останньої надії зобов`язаний оприлюднити зазначену інформацію на своєму офіційному веб-сайті.
Так, 27 грудня 2018 року на виконання ч. 11 ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії, п. 3.4.1 ПРРЕЕ, ДПЗД Укрінтеренерго як постачальником останньої надії на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.кiev.ua розміщено: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником останньої надії; комерційна пропозицію № 5 до договору; додаток №1 до комерційної пропозиції № 5.
Відповідно до ст. 64 Закону України Про ринок електричної енергії яка кореспондується з умовами, що зазначені в додатку 1 до договору Комерційна пропозиція № 5, Договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.
Таким чином, господарський суд доходить висновку, що Спеціалізований Одеський санаторій Салют? з 10.12.2021 р. як споживач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії.
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Положення ч.1 ст. 634 ЦК України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Пунктом 2.2 договору встановлено, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.
Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну та комерційну діяльність.
Відповідно до п. 3.3 договору умови надання послуг "останньої надії" споживачу повинні передбачати наступне:
- ціни на електроенергію для споживача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором;
- споживач має право змінювати постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого постачальника у разі дострокового розірвання цього договору.
Згідно п. 3.4 договору електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.
В п. 3.5 договору встановлено, що з першим рахунком за електричну енергію, який надає постачальник споживачу, постачальник має надати споживачу інформацію про:
- ціни (тарифи) та термін дії договору (не більше 90 діб);
- право споживача змінити постачальника.
Постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена цим договором.
Відповідно до п. 3.6 договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ.
Згідно п. 3.7 договору у разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником "останньої надії" вважаються прийнятими споживачем.
Пунктом 5.1 договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору (комерційна пропозиція).
Відповідно до п. 5.2 договору спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника.
Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію.
Згідно п. 5.3 договору ціна (тариф) на електричну енергію визначається постачальником, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором.
В п. 5.6 договору передбачено, що інформація про діючу ціну (тариф) на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування.
Відповідно до п. 5.7 договору ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.
Пунктом 5.8 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Умовами комерційної пропозиції від 08.10.2021 №5 визначено: споживач сплачує 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії Постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих Постачальником від Оператора системи розподілу (передачі).
Відповідно до додатка 1 Комерційна пропозиція № 5 до договору остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання
Згідно п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційної веб-сторінки для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
Відповідно до п. 5.11 договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строк, передбачений комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.
У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені.
Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором.
Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.
Відповідно до п. 5.12 договору у разі виникнення у споживача заборгованості з постачання електричної енергії за цим договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк, який узгоджується з строком припинення постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за цим договором, та надати довідку, яка підтверджує неплатоспроможність споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення сторонами графіку погашення заборгованості та дотримання його споживачем, не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за цим договором.
У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим договором.
Відповідно до п.п.2) п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.
Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Згідно п. 9.2 договору постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі:
- порушення споживачем термінів розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі;
- відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.
В п. 9.3 договору зазначено, що постачальник відшкодовує споживачу збитки, понесені споживачем у зв`язку з припиненням постачання електричної енергії споживачу оператором системи на виконання неправомірного доручення постачальника, в обсягах, передбачених ПРРЕЕ.
Згідно п. 9.6 договору постачальник не несе відповідальності за припинення споживачем дії цього договору у разі неприйняття споживачем своєчасно повідомлених постачальником (у строки, визначені порядком формування ціни, за якою здійснює постачання електричної енергії споживачам постачальник останньої надії) змін до цього договору, що викликані змінами регульованих складових ціни та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або щодо умов постачання електричної енергії.
В п. 13.1 договору зазначено, що договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.
Отже, відповідач є споживачем електричної енергії на умовах, визначених у вказаному договорі.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, укладений між сторонами по справі договір, за яким позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії позивачем подано до матеріалів справи звіт Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) постачальника ДПЗД Укрінтеренерго у грудні 2021 р.
Пункт 3 частини 1 статті 57 Закону України Про ринок електричної енергії визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України Про ринок електричної енергії визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Так Постановою НКРЕКП 14.03.2018 №311 про кодекс комерційного обліку електричної енергії визначено ст.72, що точка комерційного обліку (ТКО) - точка на комерційній межі або умовна точка, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, що використовуються для розрахунків на ринку електричної енергії. Кожна точка комерційного обліку має бути пов`язана лише з одним відповідальним за баланс учасником ринку.
При цьому відповідно до даних оператора системи розподілу обсяг спожитої електричної енергії відповідачем за період з 10.12.2021 р. по 31.12.2021 р. становить 30 716,00кВт.
У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Отже, прийняття відповідачем електричної енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлену електричну енергію відповідно до чинного законодавства та умов договору до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідно до положень додатку 1 Комерційна пропозиція № 5 до договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За ствердженнями позивача, останній сумлінно виконував свої обов`язки за договором, тоді як відповідачем не оплачено вартість спожитої у грудні 2021 р. електричної енергії.
Відповідач в обгрунтування своїх заперечень зазначає, що санаторій не мав на своїй меті ухилятися від оплати за спожиту електроенергію, але у нього не було можливості укласти договір в рамках чинного законодавства, на підставі якого у споживача б виникли зобов`язання щодо оплати електричної енергії, яка постачалась ДПЗД Укрінтеренерго.
Отже, в матеріалах справі відсутні докази вчинення відповідачем дій для підтвердження укладення договору на закупівлю електричної енергії.
Також суд наголошує, що ДПЗД Укрінтеренерго 09.05.2022 р. направило відповідачу договір на постачання електричної енергії з усіма додатками та Комерційною пропозицією для підписання. Дане повідомлення було надіслано відповідачу на електронну пошту 09.05.2022 р.
Між тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не повернув і не підписав договір постачальника останньої надії з додатками, що свідчить про уникання від укладення у встановленому законом порядку договору на закупівлю електричної енергії.
При цьому, ні факт споживання, ні розмір спожитої електроенергії, ні її вартість, що заявлені позивачем у позовній заяві, відповідачем не оспорюється.
Відтак, суд доходить висновку про існування у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати за поставлену з 10 до 31 грудня 2021 року електричну енергію на суму 191787,64 грн., адже докази сплати відповідачем цієї суми в матеріалах справи відсутні.
Так, несплата позивачу вказаної суми за спожиту електричну енергію у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.
Так, у зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов`язання з оплати електричної енергії, поставленої з 10 по 31 грудня 2021 року, позивачем відповідно до п. 6.1 комерційної пропозиції № 5 було нараховано 15% річних в загальному розмірі 2600,96 грн., пеню в загальному розмірі 3467,94 грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 3068,60 грн., які заявлені до стягнення.
Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення оплати за поставлену електроенергію в розмірі 3467,94 грн. суд зазначає наступне.
За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленої електричної енергії не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.
При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленої електричної енергії) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно п. 6.1. комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) Постачальника.
У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15 % річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором починають нараховуватися Постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань).
Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.
Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.
Враховуючи те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за спірним договором щодо здійснення оплати за поставлену електричну енергію, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу з 22.01.2022 р. по 23.02.2022 р. в загальному розмірі 3467,94 грн., за відповідний період на протязі з 22.01.2022 р. по 23.02.2022 р., розрахунок якої додано до позову (а.с. 45). Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені в розмірі 3467,94 грн., суд вважає його обґрунтованими та вірним та таким що підлягає стягненню з відповідача.
Щодо нарахування 15% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.
Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Між тим, положеннями абзацу 2 п. 6.1. комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 встановлено збільшення розміру процентів до 15%
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Так, умовами комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 встановлено збільшений розмір відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 15% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.
Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленої електричної енергії за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 15% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 15% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленої електричної енергії в розмірі 2600,96 грн., судом встановлено, що вказані розрахунки 15% річних були здійснені позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювались. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 15% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленої електричної енергії в сумі 2600,96 грн.
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.
Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставлено ї електричної енергії в сумі 3068,60 грн. та встановлено, що розрахунок інфляційних нарахувань було здійснено позивачем вірно. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасну сплату поставленої електричної енергії з 10 до 31 грудня 2021 року складає 3068,60 грн.
При цьому відповідач з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на положення Закону України Про публічні закупівлі, заперечує щодо нарахування та стягнення із цього 15 % річних, пені та інфляційних втрат, а з огляду на положення бюджетного законодавства повідомляє про відсутність можливості зі сплати заборгованості за 2021 рік.
Вказані заперечення відповідача до уваги суду не приймаються, оскільки відсутність бюджетних коштів не звільняє відповідача від обов`язку здійснення оплати за фактично спожиту електричну енергію та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 р. у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України та у рішенні від 30.11.2004 р. у справі Бакалов проти України.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3013,88 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго до Спеціалізованого Одеського санаторію Салют? про стягнення 200925,14 грн. задовольнити.
Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 01 лютого 2023 р. у зв`язку відсутністю стабільного електропостачання в адміністративній будівлі господарського суду Одеської області.

Суддя В.С. Петров