ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"01" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1464/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.
секретар судового засідання Росєєва А.М.
розглянувши заяву відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" про стягнення судових витрат /вх. № 2356/23 від 24.01.2023 року/ у справі № 916/1464/22
за позовом: ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 /
про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за участі представників сторін:
від позивача: не з`явився, повідомлений належним, причини неявки невідомі;
від відповідача: не з`явився, повідомлений належним; надано заяву про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.
Господарським судом Одеської області розглядалася справа №916/1464/22 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Господарського суду Одеської області 17.01.2023 року у справі № 916/1464/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

24.01.2023 року на адресу суду надійшла заява відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" про стягнення судових витрат /вх. № 2356/23/ у справі № 916/1464/22, в якій відповідач надає докази понесених судових витрат у розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.01.2023 року прийнято до розгляду заяву відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" про стягнення судових витрат /вх. № 2356/23 від 24.01.2023 року/ у справі № 916/1464/22; розгляд заяви призначено на 01.02.2023 р. о 13:45 год.

Про призначене судове засідання з розгляду заяви відповідача стягнення судових витрат /вх. № 2356/23 від 24.01.2023 року/ представників сторін повідомлено засобами телефонного зв`язку, про що здійснено відповідні телефонограми від 27.01.2023 року.

01.02.2023 року на адресу суду надійшла заява відповідача про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.

До судового засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки невідомі.

Відповідно до ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи в частині вимог відповідача про розподіл судових витрат, господарський суд дійшов висновку, що заява відповідача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад господарського судочинства.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказаною статтею передбачено, якими доказами заявник повинен підтверджувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві, датованому 19.08.2022 року, відповідачем визначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат в розмірі 30 000,00 грн, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що з метою захисту порушених прав, 11.08.2022 року між ТОВ "Сігма Транс" та адвокатом Шарковою Н.Р. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується вчинити від імені та за рахунок клієнта певні юридичні дії або надати клієнту за його дорученням інші види правової допомоги (послуги юридичного характеру), що зазначені нижче та разом і незалежно від їх змісту іменуються в тексті договору "послугами" або "дорученням", а Клієнт зобов`язується сплатити за них відповідну плату.

Адвокат повинен в повному обсягу надати передбачені договором послуги в строк (термін) до 01 серпня 2023 року /п. 3.2 договору/.

Згідно п. 5.1 договору, клієнт сплачує адвокату плату у розмірі та в порядку, що визначається додатковою угодою до цього договору. До складу плати за цим договором включається винагорода за виконані адвокатом дії - гонорар, а також відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з виконанням договору, яке складає решту плати за відрахуванням суми гонорару. До фактичних витрат відносяться зокрема оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, та технічного персоналу, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, у разі потреби - перекладу та нотаріального посвідчення документів, тощо.

Клієнт сплачує адвокату плату готівкою або зараховує її на відповідний банківський рахунок адвоката /п. 5.6 договору/.

11.08.2022 року між ТОВ "Сігма Транс" та адвокатом Шарковою Н.Р. укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 11.08.2022 року, відповідно до якої клієнт сплачує адвокату плату за послуги з наданім правової допомоги у справі №916/1464/22, а саме представництво інтересів Клієнта в судах як відповідача по указаній справі в наступному розмірі та порядку: за представництво інтересів клієнта в господарському суді Одеської області у справі №916/1464/22 - 30000,00 грн незалежно від часу, протягом якого буде розглядатися указана справа. В указану суму включена вартість правових послуг з підготовки процесуальних документів, в тому числі клопотань, заяв по суті, підготовки адвокатських запитів, вивчення судової практики, а також зустрічей з клієнтом та його консультування, участь адвоката у судових експертизах (за потреби) тощо /п. 1 додаткової угоди/. Оплата наданих Адвокатом послуг відбувається на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі послуг правового характеру протягом указаного в ньому строку /п. 3 договору/.

Судом встановлено, що представництво ТОВ "Сігма Транс" в Господарському суді Одеської області здійснювалось адвокатом Шарковою Н.Р. на підставі ордеру ВН № 1171746 від 11.08.2022 року.

19.01.2023 року між ТОВ "Сігма Транс" та адвокатом Шарковою Н.Р. підписано акт прийому-передачі послуг правового характеру, наданих за договором про надання правової допомоги від 11.08.2022 року, з якого вбачається, що адвокатом за період з 11 серпня 2022 року по 17 січня 2023 року надано ряд послуг правового характеру, пов`язаних з представництвом інтересів клієнта як відповідача у справі №916/1464/22 у Господарському суді Одеської області. Вартість наданих адвокатом за період з 11.08.2022 року по 17.01.2023 року послуг правового характеру складає 30000,00 грн, які клієнт зобов`язується сплатити адвокату не пізніше 15 лютого 2023 року.

Враховуючи вищевказані докази, суд зазначає про доведеність відповідачем факту надання йому правничої допомоги.

При цьому суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази сплати з боку ТОВ "Сігма Транс" визначеної суми на користь адвоката. Однак, діючим законодавством України встановлено, що витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона уже сплатила чи їх вона ще має сплатити (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Ця позиція відображена також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, але за умовою підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (п.1 ч.2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу Кодексу).

Отже, наявність або відсутність у матеріалах справи платіжного доручення (квитанції) щодо сплати адвокатського гонорару не має значення, якщо понесені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає за необхідне зазначити, що договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Суд зауважує, що у абз. 3 пункту 6.5 постанови ОП КГС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також суд враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За приписами ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінюючи співмірність заявленої до стягнення суми судових витрат, господарський суд враховує, що адвокат Шаркова Н.Р. була присутня у судових засіданнях, призначених по справі. Вказана справа відносить до категорій не простих справ, оскільки не є малозначною справою та справою незначної складності, спір між сторонами є нетиповим, розгляд справи проведено за правилами загального позовного провадження.

Оцінивши відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості та реальності, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачу понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, оскільки позивачем не наведено жодних обставин або доказів, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, нерозумність, нереальність понесених витрат на професійну правничу допомогу та/або неналежне оформлення документів, визначених Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», частиною третьою статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що заява відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" про стягнення судових витрат /вх. № 2356/23 від 24.01.2023 року/ у справі № 916/1464/22 підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена.

Керуючись ст.ст. 129, 244, 254-255 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" про стягнення судових витрат /вх. № 2356/23 від 24.01.2023 року/ у справі № 916/1464/22 - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Транс" /, адреса - 65000, м. Одеса, вул. Льва Толстого, 19, e-mail: / витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн /тридцять тисяч гривень 00 копійок/.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення суду складено 03.02.2023 року.

Суддя Н.Д. Петренко