СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Харків Справа № 905/222/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Мартюхіна Н.О.

без виклику представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман (вх. №1308 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22 (суддя Кучерява О.О., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту 04.11.2022р.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь,

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман,

про стягнення 230592,02 гривень штрафу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 230592,02грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час здійснення перевезення вантажів на адресу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" за наявними у матеріалах справи залізничними накладними, відповідачем було допущено прострочення термінів доставки вантажу, що передбачені статті 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, з огляду на що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу на станцію призначення Сартана Донецької залізниці.

У відзиві на позовну заяву поданому відповідачем 04.08.2022р. до господарського суду Донецької області, останній просив суд зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від обґрунтованої суми позову.

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22 задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 230 592,02 гривень штрафу; стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь штраф у розмірі 230592,02гривень, судовий збір у розмірі 3458,88гривень.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт поставки відповідачем вантажу з простроченням терміну, а отже мало місце порушення залізницею вимог пункту 41 Статуту щодо прострочення доставки вантажу на адресу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", що свідчить про наявність правових підстав для нарахування та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 230592,02грн.

Акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ Укрзалізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця зменшити на 2498,70грн. та зменшити обґрунтований розмір штрафу до 5 відсотків.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовник вимог про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що згідно розрахунку останнього, за 46 накладними сума штрафу у розмірі 228093,32грн. відповідає розрахованій в спеціальній програмі АРМ ПТД (автоматизоване робоче місце проектувальника технічної документації).

Проте, за накладною №40793549 сума штрафу заявлена 7496,10грн., розрахована в АРМ ПТД 4997,40 гривень, отже різниця між заявленою позивачем сумою, та сумою, яка на думку апелянта є вірною становить - 2498,70грн.

При цьому, апелянт зауважує, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу не було взято до уваги обставини, які надають право залізниці на збільшення терміну доставки вантажів, про які є відмітка в графі 49 залізничних накладних про збільшення терміну доставки вантажів.

Окрім викладеного, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру штрафу, посилаючись на те, що порушення зобов`язання зі сторони АТ «Укрзалізниця» не завдало збитків позивачу та/або іншим учасникам господарських відносин. Крім того, АТ «Українська залізниця» є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке в умовах воєнного стану здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в тому числі перевезення військових пасажирів та починаючи з 24.02.2022р. несе фінансові витрати та позбавлене можливості отримувати прибуток, внаслідок зменшення оплачуваних пасажирських і вантажних перевезень тощо.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2022р. залишено апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22 без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом не надано суду доказів направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу.

01.12.2022р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу (вх.№7579).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22; встановлено позивачу у справі строк до 28.12.2022р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; ухвалено розпочати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22 з 08.12.2021р. без повідомлення учасників справи, зважаючи на положення частини 10 статті 270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в зазначеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" існують правовідносини з договору перевезення, в межах яких відповідач виконує обов`язку перевізника, надаючи позивачеві послуги з вантажного перевезення залізничним транспортом вантажів.

Як зазначав в позовній заяві позивач та підтвердив відповідач в ході розгляду справи місцевим господарським судом, у серпні 2021 вересні 2021 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" було здійснено доставку вантажів на станцію призначення Сартана Донецької залізниці, одержувачем якого є Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" за залізничними накладними: №40758278; №40753527 ; №40753626 ; №40724205; №40725475 ; №40760811 ; №40717597 ; №40780967; №40780967 ; №40780967 ; №40780967 ; №40780967 ; №40780967 ; №40780967 ; №40919995 ; №40724155 ; №40875817 ; №40911182 ; №40833105 ; №40833006 ; №40023632 ; №40832370 ; №40960205 ; №41004102 ; №41040114 ; №41011883 ; №40842874 ; №41004565 ; №40912784 ; №41003476 ; №41137662 ; №40645988 ; №40793549 ; №41296518 ; №41296500 ; №41329988 ; №41449471 ; №41313503 ; №41296526 ; №41378613 ; №41422445 ; №41370222 ; №41492869 ; №41494444 ; №41502725 ; №41502717 ; №41502733 ; №41561671 ; №41418252 ; №41609124 ; №41652421 ; №41461617 ; №41879669 копії яких наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.10-66).

За твердженнями позивача перевезення вантажу за вказаними накладними було здійснено із порушенням визначених строків доставки.

З огляду на прострочення відповідача, керуючись відповідними законодавчими та підзаконними нормативними актами, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі про стягнення 230592,02грн., на підставі статті 116 Статуту залізниць України (т.1 а.с.1-81).

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.197-204).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р. було затверджено Статут залізниць України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

Статтями 22 та 23 Статуту унормовано, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до статті 41 Статуту, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (надалі Правила) передбачено, що терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Відповідно до пункту 1.2 Правил, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з пунктом 2.1 Правил, обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наявних в матеріалах справи залізничних накладних, вантаж доставлено з порушенням терміну встановленого статтею 41 Статуту залізниць України та правилами обчислення термінів вантажу. Вказане підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, а також не заперечується відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 116 Статуту передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Тобто, встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до календарних штемпелів на залізничних накладних (графа 52) відповідачем було доставлено позивачу вантаж з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами, що згідно із статтею 116 Статуту та пункту 1.1 Правил є підставою для застосування до залізниці як перевізника відповідальності у вигляді штрафу, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Проте, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи, відповідач наголошував, що визнає заявлену позивачем до стягнення суму штрафу частково у розмірі 228093,32грн., а щодо іншої частини - у розмірі 2498,70грн. зазначав про неврахування позивачем обставин, які надають право відповідачу на збільшення термінів доставки вантажу, передбачені пунктом 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу.

Зокрема, апелянт заперечує проти нарахування штрафу за залізничною накладною №40793549, за якою заявлена до стягнення позивачем сума штрафу становить 7496,10грн., тоді як за розрахунком відповідача проведеного в спеціальній програмі АРМ ПТД (автоматизоване робоче місце проектувальника технічної документації), становить 4997,40грн.

Судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 2.9 Правил, у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника або інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залiзницi на збiльшення термiну доставки, та тривалiсть цiєї затримки повинна бути зроблена вiдмiтка в перевiзних документах, яка завiряється пiдписом працiвника станцiї.

Відповідно до пункту 2.9 Правил у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Разом з тим, виходячи із приписів Правил, складання актів, наявність відмітки у накладній не може автоматично свідчити про наявність/відсутність обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

Пунктом 3.11 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" передбачено наступне: "Згідно з пунктом "в" статті 130 Статуту належним доказом прострочення доставки вантажу залізницею є накладна. Доказом затримки, яка трапилася з вини відправника чи одержувача, що дає право залізниці на збільшення терміну доставки вантажу відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є відмітка у перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції і календарним штемпелем. Тому відсутність такої відмітки на накладній позбавляє залізницю права на збільшення терміну доставки вантажу".

Згідно пункту 4.3 Правил оформлення перевізних документів затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р., у разі складання акта в графі 49 "Відмітки залізниці" зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено (наприклад, "про нестачу _____ місць", "про нестачу маси _____ кг", "про відсутність пломб" тощо).

Матеріалами справи підтверджується, що з урахуванням приписів пункту 2.9 Правил у накладній №40793549 (т.1 а.с.32) було зроблено відмітку в розділі 49 про тривалість затримки та зазначено документ залізниці, на підставі якого була здійснена вказана затримка, а саме: «акт від 08.09.2021 №25894 про Терм.доста.збільш.на 2 доби в меж.ДН-Зод зг.п.2.9накл644 від 21.11.2000».

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах, а також передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За приписами пункту 3 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, за: затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Відповідно до статей 74-78 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем не було долучено до матеріалів справи відповідний акт загальної форми на який міститься посилання у спірній залізничній накладній №40793549, що виключає можливість суду дослідити форму та зміст акту загальної форми, на який посилається останній.

При цьому, судова колегія зазначає, що наявність відмітки у перевізних документах про затримку вантажу, не звільняє відповідача від обов`язку довести ті обставини, на які останній посилається у підтвердження своїх заперечень проти позову, у даному випадку, обставини наявності підстав у розумінні пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу для збільшення терміну доставки вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.12.2019р. у справі №910/3745/19, від 12.03.2020р. у справі №905/912/19.

Дослідивши зміст залізничних накладних, судова колегія зазначає, що встановити, які саме причини, з переліку, наведеному в пункті 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, стали підставою для затримки вантажу в процесі перевезення, та підтверджуючих документів відповідачем не надано, як і не надано інших належних та допустимих доказів, з яких можливо було б встановити, які саме причини стали підставами для правомірного збільшення терміну доставки вантажів за відсутності вини перевізника за наданими накладними.

З огляду на вищевикладене, враховуючи не доведення відповідачем відсутності факту порушення визначених Правил термінів доставки вантажів за спірними накладними, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сума штрафу за несвоєчасну доставку, за результатами здійсненого підрахунку днів затримки, становить 230592,02грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу до 5% за несвоєчасну доставку вантажу, судова колегія зазначає наступне.

Так, в обґрунтування наявності підстав для задоволення відповідної заяви відповідач посилався на те, що порушення зобов`язання зі сторони АТ «Укрзалізниця» не завдало збитків позивачу та/або іншим учасникам господарських відносин. Крім того, АТ «Українська залізниця» є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке в умовах воєнного стану здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в тому числі перевезення військових пасажирів та починаючи з 24.02.2022р. несе фінансові витрати та позбавлене можливості отримувати прибуток, внаслідок зменшення оплачуваних пасажирських і вантажних перевезень тощо.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019р. у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019р. у справі № 916/553/19.

Крім того, позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть рівні ризики під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про відсутність вичерпного переліку виняткових випадків, які є безумовними підставами для зменшення неустойки. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019р. у справі №910/9765/18, від 12.09.2019р. у справі № 910/10427/18.

Окрім викладеного, судова колегія зауважує, що для застосування вищевказаних правових норм щодо зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач повинен довести наявність тих обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Проте, відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем внаслідок порушення відповідачем вимог Статуту залізниць України не може бути підставою для зменшення штрафу. Більш того, штраф стягується за сам факт допущення порушення, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки, чи ні.

Крім того, здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань.

Судова колегія також враховує, що не тільки відповідач, а й позивач здійснюють свою господарську діяльність під час військових дій в Україні, тому вказане не може бути самостійною підставою для зменшення розміру штрафу, оскільки порушує баланс інтересів сторін та суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, перевіривши всі доводи, які містяться в ньому, врахувавши розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання та розмір штрафу; обставини, на які посилався відповідач, як на підставу зменшення штрафу, винятковість яких відповідач згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України не довів, колегія суддів не вбачає підстав, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення стягнення неустойки (штрафу) та підстав для задоволення заявленого Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" клопотання.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим та законним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 230592,02грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, зроблених Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22 слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2022р. у справі №905/222/22 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06.02.2023

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Н.О. Мартюхіна