РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2023Справа № 914/1656/22

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальгарант»

про стягнення 276 427,27 грн. попередньої оплати за договором

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Львівської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка» (позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальгарант» (відповідач) про стягнення

276 427,27 грн. попередньої оплати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 615/22/31 від 23.05.2022 в частині здійснення поставки товару у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.07.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка» передано до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

26.08.2022 матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальгарант» про стягнення 276 427,27 грн. попередньої оплати надійшли до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи, справу № 914/1656/22 передано на розгляд судді Стасюку С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2022 відкрито провадження у справі № 914/1656/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

На виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 30.08.2022 року про відкриття провадження у справі № 914/1656/22 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04071, місто Київ, вулиця Воздвиженська, будинок 40, Н/П №2, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 522.

Проте, зазначене відправлення з трек-номером 522 вручене відповідачу не було про що свідчить Довідка Укрпошти про причини повернення/досилання Ф.20 з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання особою кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси сторін є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 914/1656/22 відповідач вважається повідомленим належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.05.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стальгарант» (постачальник) був укладений Договір поставки № 615/22/31 (далі - Договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця (відвантажити) продукцію (далі - товар) характеристики якого, кількість та вартість, визначаються сторонами в рахунках-фактурах та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.2. Договору кількість та асортимент товару узгоджується сторонами в Специфікації до Договору. З моменту підписання сторонами специфікації партія товару вважається узгодженою між сторонами.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ціна за одиницю товару та загальна вартість партії погоджуються сторонами та визначаються в окремих Специфікаціях, рахунках та інших супровідних документах на кожну партію товару і є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.4. Договору оплата вартості товару здійснюється шляхом 100% попередньої оплати. Підписання покупцем видаткової накладної, та інших супровідних документів здійснюється по факту поставки товару на склад покупця до його відвантаження. Покупець повинен повідомити постачальника про здійснення платежу у день перерахування грошових коштів. Зобов`язання покупця щодо оплати вважаються виконаними з дати надходження коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.16. Договору строк поставки товару складає 10 (десять) робочих днів з дати отримання 100% попередньої оплати на рахунок постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було виставлено позивачу наступні рахунки-фактури на суму 321 530,67 грн.: рахунок-фактура №СГ-0000701 від 13.05.2022 на суму 38 048,53 грн.; рахунок-фактура №СГ-0000702 від 13.05.2022 на суму 14 344,00 грн.; рахунок-фактура №СГ-0000703 від 16.05.2022 на суму 173 635,13 грн.; рахунок-фактура №СГ-0000708 від 17.05.2022 на суму 95 503,00 грн.

Позивачем було здійснено оплату, виставлених відповідачем рахунків на суму 321 530,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12859 від 16.05.2022 на суму 38 048,53 грн., платіжним дорученням № 12872 від 18.05.2022 на суму 95 503,01 грн., платіжним дорученням № 12900 від 23.05.2022 на суму 14 344,00 грн., платіжним дорученням № 12924 від 25.05.2022 на суму 173 635,13 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем було здійснено лише часткову поставку товару на суму 45 103,40 грн.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач не поставив позивачу обумовлений сторонами товар у повному обсязі , у зв`язку з чим останній просить стягнути суму сплаченої попередньої оплати у розмірі 276 427,27 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини пов`язані із поставкою товару.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідачем було виставлено позивачу наступні рахунки-фактури на суму 321 530,67 грн.: рахунок-фактура №СГ-0000701 від 13.05.2022 на суму 38 048,53 грн.; рахунок-фактура №СГ-0000702 від 13.05.2022 на суму 14 344,00 грн.; рахунок-фактура №СГ-0000703 від 16.05.2022 на суму 173 635,13 грн.; рахунок-фактура №СГ-0000708 від 17.05.2022 на суму 95 503,00 грн.

Позивачем було здійснено оплату, виставлених відповідачем рахунків на суму 321 530,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12859 від 16.05.2022 на суму 38 048,53 грн., платіжним дорученням № 12872 від 18.05.2022 на суму 95 503,01 грн., платіжним дорученням № 12900 від 23.05.2022 на суму 14 344,00 грн., платіжним дорученням № 12924 від 25.05.2022 на суму 173 635,13 грн.

Відповідачем було здійснено лише часткову поставку товару на суму 45 103,40 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 по справі №910/5444/17 та від 05.07.2018 у справі №904/8972/17.

Наразі, як встановлено судом, виконання позивачем як покупцем свого обов`язку з перерахування відповідачу як продавцю 100% попередньої оплати за товар на суму 321 530,67 грн. підтверджується належними та допустимими доказами у справі, а саме: платіжним дорученням № 12859 від 16.05.2022 на суму 38 048,53 грн., платіжним дорученням № 12872 від 18.05.2022 на суму 95 503,01 грн., платіжним дорученням № 12900 від 23.05.2022 на суму 14 344,00 грн., платіжним дорученням № 12924 від 25.05.2022 на суму 173 635,13 грн.

В той же час, Товариством з обмеженою відповідальністю «Стальгарант» було частково поставлено товар на суму 45 103,40 грн., а отже відповідач частково виконав свої зобов`язання за Договором № 615/22/31 від 23.05.2022.

Отже, оскільки відповідачем у визначеному Господарським процесуальним кодексом України порядку не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань з поставки товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 276 427,27 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальгарант» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальгарант» про стягнення 276 427,27 грн. попередньої оплати за договором - задовольнити повністю.

2.Стягнути з до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальгарант» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 40, Н/П 2, ідентифікаційний код 42050221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна бурильна техніка» (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Тураша, буд. 20, ідентифікаційний код 40978147) 276 427 (двісті сімдесят шість тисяч чотириста двадцять сім) грн. 27 коп. попередньої оплати та 4 146 (чотири тисячі сто сорок шість) грн. 41 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.02.2023.

Суддя С. В. Стасюк