ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2945/22

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання К.С. Пірожковій

за участю представників:

від позивача Пронюк В.Я.,

від відповідача Кузьменко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України до Комунального некомерційного підприємства Одеська обласна дитяча клінічна лікарня" Одеської обласної ради про стягнення 184149,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Одеська обласна дитяча клінічна лікарня" Одеської обласної ради про стягнення 184149,40 грн., у т.ч.: пені 61325,29 грн., 3% річних 12403,80 грн. та інфляційних втрат 110420,31 грн., посилаючись на наступне.

ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України (постачальник) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 р. № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

Позивач зазначає, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 р. № 917-р ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України визначено постачальником останньої надії? на ринку природного газу. Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу?, постачальник останньої надії? - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 р. № 1102 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236?.

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства Магістральні газопроводи України?, Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України?, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника останньої надії? обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником. Так, позивач зазначає, що відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

Позивач вказує, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 р., автоматично включено до портфеля постачальника останньої надії? - ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України, і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Так, позивач зазначає, що факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника останньої надії? та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника останньої надії? з наведених вище підстав підтверджується: листом оператора ГТС від 27.09.2022 р. № ТОВВИХ-22-10353; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії? від оператора ГРМ (форма № 10); відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі оператора ГТС).

Позивач зазначає, що 24.12.2019 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ Оператор ГТС України?, на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ «Оператор Газотранспортної системи України».

Як вказує позивач, відповідно до п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику останньої надії? через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії?, за формою оператора газотранспортної системи, погодженою регулятором.

Так, позивач зазначає, що на виконання зазначеного пункту оператором ГРМ було надано позивачу вказаний реєстр за формою № 10, що погоджений листом НКРЕКП від 30.09.2020 р. № 10261/16.3.2/7-20 за зверненням ТОВ Оператор газотранспортної системи України? від 29.09.2020 р. № ТОВВИХ-20-11085. Ззгідно з формою № 10 відповідач був зареєстрований в реєстрі споживачів постачальника останньої надії?.

Наразі позивач зауважує, що договір постачання природного газу постачальником останньої надії? не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника останньої надії? відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Як зазначає позивач, типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії? затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. № 2501. Так, посилаючись на підпункт 4.2 розділу IV договору, позивач зазначає, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора ГТС та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Крім того, посилаючись на п. 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 р., позивач зазначає, що у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, як вказує позивач, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Отже, позивач зазначає, що останній проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Так, позивач вказує, що вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Як зазначає позивач, з 1 жовтня 2021 р. ціна природного газу, що постачається постачальником останньої надії?, щоденно розраховується за формулою, наведеною в п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника останньої надії?, затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 р. № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102. Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021р. встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб.м з урахуванням податку на додану вартість.

Так, позивач зазначає, що протягом жовтня-листопада 2021 р. розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн. за 1 куб.м, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн. за 1 куб.м. З 1 грудня 2021 р. ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням

https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.

Разом із цим, як вказує позивач, відповідно до п. 4.4 договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо, якщо сторонами це окремо обумовлено).

Так, за ствердженнями позивача, на виконання вказаного пункту позивачем направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім такі рахунки були проігноровані.

Як стверджує позивач, ним були виконані в повному обсязі взяті на себе зобов`язання відповідно до договору у строк та порядок, передбачений договором, належним чином та в повному обсязі, зокрема, позивачем було поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 30,144 тис. куб.м на загальну суму 506419,20 грн. (з урахуванням вартості транспортування).

При цьому позивач вказує, що відповідачем було сплачено основну заборгованість, однак сплата здійснена несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 4.4 договору.

Посилаючись на п. 4.5 договору, позивач вказує, що у разі порушення відповідачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так, позивач вказує, що розрахунок пені здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України та з наступного дня від дня прострочення основного зобов`язання.

Отже, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої позивачем пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 61325,29 грн.

Крім того, як вказує позивач, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, останній зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Так, за розрахунком позивача загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 12403,80 грн., а сума інфляційних втрат - 110420,31 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.11.2022 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2945/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.11.2022 р.

Розгляд справи у судовому засіданні 28.11.2022 р. об 11 год. 30 хв. не відбувся у зв`язку з відсутністю живлення електроенергії в адміністративній будівлі суду через аварійні відключення енергопостачання у м. Одесі, спричинені масовими ракетними обстрілами ворогом енергетичної інфраструктури України, про що господарським судом складено відповідну довідку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.11.2022 р. розгляд справи № 916/2945/22 призначено на 19.12.2022 р.

14.12.2022 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач з заявленими позовними вимогами не погоджується, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідач вказує, що відповідно до п. 4.3 типового договору постачальник зобов`язаний подати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця наступного за місяцем постачання природного газу в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо, якщо сторонами це окремо обумовлено). Відповідно до п.п.1 п. 5.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору. Згідно п.п. 3 п. 6.2 договору постачальник зобов`язується обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природній газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених правилами постачання та цим договором. Отже, як вказує відповідач, відповідно до умов договору у зобов`язання постачальника входить своєчасне обчислення вартості спожитого газу і виставлення рахунку на його оплату у відповідний спосіб і тільки після настання вказаної події у відповідача виникає обов`язок оплати, оскільки саме у рахунку зазначається відповідна сума до сплати, котру повинен сформувати позивач. Як зазначає відповідач, засобами пошти останній від позивача рахунок на оплату не отримував. Крім того, як зазначає відповідач, у позивача і відповідача не було окремих домовленостей щодо способу отримання рахунку через електронний кабінет. Отже, відповідач стверджує, що у спосіб, визначений договором, позивачем не було виконано зобов`язання по наданню рахунку на оплату. Відповідач вказує, що у спосіб, визначений договором, а саме засобами пошти, позивач сповістив відповідача про наявність боргу лише шляхом направлення вимоги про сплату від 19.09.2022 р. без надання відповідного рахунку на оплату. Так, відповідач зазначає, що на вказану вимогу відповідач відразу ж відреагував, і оскільки фінансування вказаних витрат лікарні здійснюється за рахунок бюджетних видатків, то звернувся до Департаменту охорони здоров`я Одеської ОДА з клопотанням щодо оплати вказаної суми. Відповідач стверджує, що про готовність оплати вказаної суми лікарня повідомила позивача листом від 30.09.2022 р. Згодом, як зазначає відповідач, останнім було отриманий лист від 13.10.2022 р. № 1025-ВС від Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної військової адміністрації щодо незаперечення оплати вказаного боргу. Так, відповідач зазначає, що після отримання 24.10.2022 р. відповідного фінансування та підписання сторонами договору акту № 20430 від 25.10.2022 р. в якості первинного бухгалтерського документу для здійснення оплати, 25 жовтня 2022 р. була здійснена оплата боргу. Відповідач зазначає, що в платіжному дорученні у призначенні платежу в тому числі зазначено акт № 20430 від 25.10.2022 р. як первинний документ для здійснення оплати вказаного боргу. Таким чином, відповідач зазначає, що твердження позивача щодо наявності прострочення неоплаченого боргу з листопада 2021 р. спростовується вказаними вище документами, натомість лише 25.10.2022 р. у спосіб, визначений законодавством, а саме Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні? сторонами договору було підписано акт № 20430 від 25.10.2022 р. в якості первинного документу для здійснення господарської операції, а саме оплати за поставлений газ. Також відповідач вказує, що 19 березня 2019 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 809/1718/15, адміністративне провадження № К/9901/19199/18 (ЄДРСРУ № 80580345) підтвердив, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку. Отже, відповідач стверджує, що оскільки договір не є первинним документом для цілей бухгалтерського обліку, у відповідача обов`язок щодо оплати спожитого газу виник лише після підтвердження з боку і позивача, і відповідача підписання відповідного акту, що було зроблено 25.10.2022 р.

У судовому засіданні господарського суду 19 грудня 2022 року по справі № 916/2945/22 було протокольно оголошено перерву до 10 січня 2023 року згідно ч. 5 ст. 183 ГПК України та задоволено усне клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні, яке призначене на 10.01.2023 р. о 12 год. 00 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EAZYCON.

05.01.2023 р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач зазначає, що відзив на позовну заяву не містить належних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, а також мотивів їх визнання або відхилення. Крім того, як зазначає позивач, аргументи відповідача, викладені у відзиві є безпідставними, необґрунтованими та таким, що не відповідають обставинам справи та доказам, наявним в матеріалах справи, з огляду на наступне. Так, позивач стверджує, що за поставлений у листопаді 2021 р. природний газ позивачем було виставлено рахунок № 33266. Крім того, позивач зазначає, що відносини між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу про купівлю-продаж. Так, позивач вказує, що у правовідносинах купівлі-продажу право вимоги продавця, а так само кореспондуючий цьому праву обов`язок покупця, є наслідком факту передачі товару. Відповідач зазначає, що такий порядок регулювання відносин відповідає змісту п. 5.2 договору, що закріплює обов`язок споживача оплатити поставлений товар. Посилаючись на п. 4.4 договору, позивач зазначає, що строк оплати визначено як обов`язок споживача оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. Тобто, як вказує позивач, визначальним для обрахунку перебігу строку оплати є місяць, в якому мав місце факт постачання газу. Саме кінець місяця поставки є початком обрахунок наступного (місячного) строку впродовж якого повинен бути здійснений платіж. Також позивач вказує, що відповідно до п. 4.2 договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора ГТС та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Позивач зазначає, що кількість отриманого газу доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу, на підставі якого складені акти приймання-передачі послуг розподілу газу. Також позивач зазначає, що така інформація доступна відповідачу на інформаційні платформі оператора ГТС за ЕІС-кодом. Отже, як стверджує позивач, обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позов, не звільняють відповідача від обов`язку здійснити своєчасний розрахунок з позивачем, а також сплатити на користь позивача пеню та нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України (3 % річних та інфляційних втрат).

Розгляд справи в судовому засіданні 10.01.2023 р. о 12 год. 00 хв. не відбувся у зв`язку з відсутністю живлення електроенергії в адміністративній будівлі суду 10.01.2023 р. через аварійні відключення енергопостачання у місті Одесі, спричинені масовими ракетними обстрілами ворогом енергетичної інфраструктури України, про що господарським судом складено відповідну довідку., про що господарським судом складено відповідну довідку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.01.2023 р. розгляд справи призначено на 25.01.2023 р.

24.01.2023 р. відповідачем було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач вказує, що засобами поштового зв`язку рахунок на оплату відповідачем отриманий не був, а доданий позивачем до відповіді на відзив документ під назвою Список № 20-15.02.2022 ТЕС (ЮЛ)? не є підтвердженням відправлення на адресу відповідача рахунку. Так, відповідач зазначає, що вказаний документ містить номер поштового відправлення про відправку на адресу відповідача листа № 198, який відсутній на офіційному сайті Укрпошта. Крім того, як стверджує відповідач, по незрозумілим причинам в графі телефон адресата вказаний номер, котрий позивач зазначає і по іншим отримувачам. Також відповідач вказує, що позивачем не наданий опис вкладення до листа, який нібито направлявся на адресу лікарні, що робить неможливим встановити, що саме відправляв на адресу відповідача позивач, якщо така відправка в принципі мала місце. Таким чином, як стверджує відповідач, останній не отримував як того вимагає п. 4.3 договору рахунок на оплату, де б значилась перш за все ціна, по якій позивач обраховує спожитий газ. Так, відповідач зазначає, що обов`язок щодо виставлення рахунку на оплату з боку позивача відповідно до умов договору є не простою формальністю, оскільки саме у рахунку позивачем має бути зазначені ціна, по якій відповідач мав розрахуватись за спожитий газ, і після отримання рахунку у відповідача виникає обов`язок сплатити його у випадку відсутності зауважень.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 25.01.2023 р. позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, при цьому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України (постачальник) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 р. № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 р. № 917-р ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України визначено постачальником останньої надії? на ринку природного газу. Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу?, постачальник останньої надії? - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 р. № 1102 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236?.

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства Магістральні газопроводи України?, Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України?, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника останньої надії? обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником. Так, відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем, з 1 листопада 2021 р. автоматично включено до портфеля постачальника останньої надії? - ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України?, і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника останньої надії? та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника останньої надії?? з наведених вище підстав підтверджується:

- листом оператора ГТС від 27.09.2022 р. № ТОВВИХ-22-10353;

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії? від оператора ГРМ (форма № 10);

- відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача.

24.12.2019 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ Оператор ГТС України?, на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ Оператор Газотранспортної системи України?.

Відповідно до п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику останньої надії? через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії?, за формою оператора газотранспортної системи, погодженою регулятором.

На виконання зазначеного пункту оператором ГРМ було надано позивачу вказаний реєстр за формою № 10, що погоджений листом НКРЕКП від 30.09.2020 р. № 10261/16.3.2/7-20 за зверненням ТОВ Оператор газотранспортної системи України? від 29.09.2020 р. № ТОВВИХ-20-11085. Згідно з формою № 10 відповідач був зареєстрований в реєстрі споживачів постачальника останньої надії?.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р., договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205,633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії? затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. № 2501, відповідно до п. 2.1 якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 2.2 договору визначено, що обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором ГРМ договору розподілу природного газу або оператором ГТС договору транспортування природного газу (для прямих споживачів).

Згідно п. 3.1 договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Відповідно до п. 3.2 договору підстави для здійснення постачальником постачання природного газу споживачу визначені положеннями Правил постачання.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Відповідно до п. 4.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня,

наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Згідно п. 4.2 договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора ГТС та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа

календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

В п. 4.4. договору зазначено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відповідно до п.п.1 п. 5.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Згідно п.п. 3 п. 6.2 договору постачальник зобов`язується обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природній газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених правилами постачання та цим договором.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

В п. 8.2 договору зазначено, що постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків - в розмірі фактичних збитків постачальника.

Згідно п. 11.1 договору останній набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

В п. 11.5 договору встановлено, що всі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

У разі отримання постачальником від споживача заяви про бажання використовувати у взаємовідносинах електронний документообіг, усі документи і повідомлення за цим договором також можуть бути складені відповідно до законодавства про електронний документообіг та використання електронних документів. У такому разі такі документи і повідомлення мають юридичну силу оригіналу документа.

Так, договір постачання природного газу постачальником останньої надії? не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника останньої надії? відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, вищевказаний публічний договір постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як з`ясовано судом, згідно листа оператора ГТС від 27.09.2022 р. № ТОВВИХ-22-10353, на виконання умов договору позивачем у період з 02.11.2021 р. по 26.11.2021 р. було поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 30,144 тис. куб.м.

Вартість природного газу розрахована шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 р. ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 р. № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102.

Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021р. встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн за 1 куб.метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн. за 1 куб.метр. З 1 грудня 2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована / оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача від 29.09.2022 р.

Отже, вартість поставленого відповідачу у листопаді 2021 року природного газу становить 506419,20 грн. (з урахуванням вартості транспортування).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем природного газу від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений природний газ відповідно умов пункту 4.4 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Між тим, судом встановлено, що обов`язку сплати споживачем вартості спожитого природнього газу кореспондує обов`язок постачальника відповідно до умов п. 4.3. договору обов`язок надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, суд доходить висновку, що виконанню передбаченого у п. 4.4. договору обов`язку споживача оплатити рахунок до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, передує виконання постачальником передбаченого в п. 4.3 цього договору обов`язку щодо вручення споживачу такого рахунка.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання позивача на положення ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за якими покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Адже, зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Таке правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Натомість умови спірного договору встановлюють інший строк оплати за спожитий природний газ, який обумовлений саме наданням позивачем рахунку на оплату.

За ствердженнями позивача, ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України на виконання умов договору сформувало рахунок на оплату (природний газ) № 33266 за 1-30 листопада 2021 року на загальну суму 506419,20 грн., при цьому вказаний рахунок було направлено відповідачу.

Так, позивачем до позовної заяви в якості доказу направлення відповідачу вказаного рахунку надано скрин сторінки з власної комп`ютерної програми за 05.09.2022 р., з якої не вбачається відомостей про направлення відповідачу рахунку, вказаний скрін лише містить відомості про наявність в системі позивача документу „Рахунок на оплату (природний газ) від 10.12.2021 р. за звітний період 1-30 листопаду 2021 року, сума до сплати 506419,20 грн.

Поряд з цим судом критично оцінюються посилання позивача у відповіді на відзив в якості доказу надсилання відповідачу рахунку на оплату № 33266 за 1-30 листопада 2021 року на загальну суму 506419,20 грн. на список згрупованих відправлень № 20-15.02.2022 ТЕС (ЮЛ) (Ф. 103) з фіскальним чеком, копії яких додано до відповіді на відзив. Так, з вказаного списку згрупованих поштових відправлень № 20-15.02.2022 ТЕС (ЮЛ) не можливо встановити перелік документів, що надсилалися на адресу відповідача у лютому 2022 року.

Крім того, господарський суд зазначає, що позивач, звертаючись у жовтні 2022 року до суду із даною позовною заявою, був зобов`язаний відповідно до ст.ст. 80, 162 Господарського процесуального кодексу України надати всі наявні в нього докази, що підтверджують викладені ним обставини, а також зазначити згідно ч. 4 ст. 80 ГПК України докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. Водночас, всупереч зазначеному, позивачем не було вказано про неможливість подання вказаного списку згрупованих відправлень № 20-15.02.2022 ТЕС (ЮЛ) (Ф. 103) з фіскальним чеком разом з позовом. В свою чергу подання такого доказу позивачем до господарського суду лише з відповіддю на відзив від 28.12.2022 р. є порушенням встановленого законом строку, при цьому позивачем не обґрунтовано неможливість подання цього доказу у вказаний строк з причин, що не залежали від позивача. За таких обставин, за положеннями ч. 8 ст. 80 ГПК України вказаний список згрупованих відправлень № 20-15.02.2022 ТЕС (ЮЛ) (Ф. 103) з фіскальним чеком не приймається до розгляду судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

У той же час, ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 р. у справі № 909/327/18).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наразі слід зазначити, що із внесенням 17.10.2019 р. змін до ГПК України статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Зазначений стандарт підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з уведенням у дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Так, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності сторін зазначений у п. 4 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, у господарському судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/14//17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17, від 07.07.2021 у справі N 916/2620/20).

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання позивачем передбаченого договором обов`язку щодо надання відповідачу зазначеного рахунку на оплату природного газу не пізніше 10 числа грудня місяця 2021 року, з огляду на те, що постачання природного газу на спірну суму мало місце у листопаді 2021 року.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, лише у вересні позивач своїм листом № 119/4.3-14889-2022 від 19.09.2022 р. повідомив відповідача про наявність заборгованості за природний газ. Факт такого повідомлення відповідачем підтверджується, хоча до позовної заяви позивачем не надано належних доказів відправлення зазначеної вимоги на адресу відповідача. Наразі, як стверджує відповідач та не спростовано позивачем, до вказаної вимоги позивачем не додано рахунку на оплату наявної заборгованості.

При цьому з огляду на ті обставини, що нарахування вартості спожитого споживачем природного газу здійснюється позивачем виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримуються в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС, а вказані дані позивачем отримано згідно наданих до суду доказів у вересні 2022 року, суд вважає, що більш вірогідними є доводи відповідача про ненадання позивачем рахунку на оплату, як це передбачено умовами договору.

До того ж за умовами п. 4.2. розділу IV договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/ Оператора ГТС за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі - Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол облік обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Отже, нарахування вартості спожитого споживачем природного газу здійснюється позивачем виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які позивач отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Надані позивачем до позову відомості з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача (у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі оператора ГТС) підтверджують лише факт включення позивача до реєстру споживачів постачальника „останньої надії та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника „останньої надії. Проте, доказів отримання позивачем даних про об`єм (обсяг) спожитого відповідачем природного газу за листопад 2021 року на момент закінчення звітного періоду позивачем не надано.

Адже, при наявності у позивача відповідних даних про обсяг спожитого відповідачем природного газу за листопад 2021 року і оформлення, за ствердженнями позивача, рахунку № 33266 від 10.12.2021 р. з такими даними, суд вважає необґрунтованим направлення адвокатом від імені позивача у вересні 2022 року до оператора ГТУ запиту про надання інформації про фактичне споживання природного газу споживачами за період з 01.10.2021 р. Тим більш у позовній заяві позивач посилається саме на ці дані, вказані у відповіді оператора ГТУ від 27.09.2022 р. на запит позивача. Інших доказів, які б свідчили про отримання позивачем оператора ГТУ даних про обсяг спожитого відповідачем природного газу за листопад 2021 року на момент закінчення звітного періоду, матеріали справи не містять, що в свою чергу спростовує доводи позивача про надання ним вказаного рахунку у грудні 2021 року.

Відтак, у урахуванням вищенаведених обставин, суд доходить висновку про невиконання позивачем зі свого боку належним чином умов договору.

Поряд з цим судом встановлено, що для здійснення оплати за спожитий газ відповідач в листі від 27.09.2022 р. за вих. №1052 звернувся до Департаменту охорони здоров`я Одеської ОДА з клопотанням щодо оплати вказаної суми.

Крім того, відповідач своїм листом від 30.09.2022 р. за вих. № 1069 повідомив позивача про те, що оплата боргу буде здійснена у жовтні місяці, відразу після здійснення відповідного фінансування.

Як вбачається із матеріалів справи, Департаментом охорони здоров`я Одеської обласної військової адміністрації в листі від 13.10.2022 року за вих. №1025-ВС було надано відповідачу відповідь, згідно якої Департамент не заперечує щодо оплати за постачання природного газу за листопад 2021 року в сумі 506419,20 грн. на користь ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України, яке було постачальником „останньої надії.

Згідно наданої відповідачем виписки за 24.10.2022 року відповідне фінансування надійшло відповідачу 24.10.2022 р.

До того ж, як свідчать матеріали справи, 25.10.2022 р. між позивачем та відповідачем складено та підписано акт № 20430 приймання-передачі природного газу, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв по договору постачання природного газу постачальником „останньої надії в період з 01.11.2021 р. по 30.11.20221 р. природний газ в обсязі 30,14400 тис.куб.м, вартість якого склала 506419,20 грн.

В свою чергу відповідачем згідно платіжного доручення №89 від 25 жовтня 2022 року була здійснена оплата на користь позивача за спожитий у листопаді 2021 року природний газ в сумі 506419,20 грн. При цьому відповідачем у платіжному дорученні в графі призначення платежу в якості підстав для оплати вказано, серед іншого, зазначений акт № 20430 від 25.10.2022 року.

Отже, судом з`ясовано, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати за спожитий природний газ за листопад 2021 року виконав у повному обсязі.

Проте, позивач, стверджуючи про здійснення відповідачем оплати з прострочкою платежу, здійснив нарахування відповідачу пені згідно п. 4.5 договору за період з 01.01.2022 р. по 25.10.2022 р. в сумі 61325,29 грн., розрахунок якої додано до позову.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Саме у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 4.5 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за

кожен день прострочення платежу.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Наразі суд вважає безпідставними і необґрунтованими доводи позивача про виконання відповідачем обов`язку з оплати за спожитий у листопаді 2021 року природний газ з прострочкою, з огляду на вищенаведений висновок суду щодо невиконання позивачем обов`язку з надання відповідачу рахунку на оплату за спожитий природний газ за листопад 2021 року. Так, суд вважає, що в даному випадку має місце прострочення виконання обов`язку саме з боку кредитора.

Відповідно до частин 1-3 статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 01.04.2021 у справі N 910/1102/20, від 31.10.2019 у справі N 904/5340/18, оскільки договір поставки має двосторонній характер, тобто певні обов`язки покладаються як на одну, так і на іншу сторону, то у такому зобов`язанні кожна із сторін одночасно є боржником, та кредитором. З точки зору виконання такі зобов`язання є зустрічними, оскільки виконання свого обов`язку однією із сторін обумовлюється виконанням другою стороною свого обов`язку. Виконання зустрічних зобов`язань передбачає виконання кожною із сторін свого обов`язку у порядку, встановленому в даному випадку договором поставки. Якщо ж одна із сторін зобов`язання не виконує свого обов`язку у порядку і строки, встановлені договором, то відповідно друга сторона має право або зупинити виконання свого обов`язку, або відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 221 ГК України, які кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.

Згідно з частиною 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора (ч. 3 ст. 220 ГК України).

Отже, слід зазначити, що відповідачем вчинені дії для належного виконання своїх обов`язків за договором з оплати природного газу після оформлення акту приймання-передачі природного газу, оскільки інших належних підстав для оплати природного газу у відповідача не було з огляду на неотримання ним відповідного рахунку, у той час як позивач порушив власні зобов`язання постачальника з надання відповідного рахунку, визначені договором, що передували обов`язку споживача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що сплата поставленого природного газу за листопад 2021 року відбулась не в установлений договором строк виключно через недотримання позивачем умов договору, тому невиконання позивачем як постачальником своїх договірних зобов`язань (прострочка кредитора) не може підставою для покладення на відповідача як споживача відповідальності, що обумовлена простроченням зобов`язання з оплати природного газу.

Частиною другою статті 613 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Таким чином, виконання зобов`язання боржником може бути відстрочене на час прострочення кредитора, якщо останній не вчинив дій, необхідних для виконання. Тобто в такому випадку боржник не буде вважатися таким, що прострочив, та не буде нести за це відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором, необхідних дій, а в даному випадку сторонами були вчинені таку дії у вигляді оформлення акту приймання-передачі природного газу.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача заходів цивільної (господарської) відповідальності у вигляді нарахування пені за п. 4.5 договору, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої пені в сумі 61325,29 грн.

Аналогічно з огляду на невстановлення судом порушень з боку відповідача зобов`язань за спірним договором щодо нездійснення своєчасної оплати за спожитий природний газ (наявність прострочення грошового зобов`язання), відповідно відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України стосовно нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Також, виходячи з системного аналізу положень ст. 625 ЦК України, обов`язок сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки виникає виключно у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, що в даному випадку відсутнє, що виключає можливість застосування до відповідача відповідальності у вигляді нарахування 3% річних в сумі 12403,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 110420,31 грн., що заявлені до стягнення.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України не відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України до Комунального некомерційного підприємства Одеська обласна дитяча клінічна лікарня" Одеської обласної ради про стягнення 184149,40 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 01 лютого 2023 р. у зв`язку відсутністю стабільного електропостачання в адміністративній будівлі господарського суду Одеської області.

Суддя В.С. Петров