ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року Справа № 906/1301/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022, повний текст складено 26.10.2022, у справі №906/1301/21 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Фізичної особи-підприємця Рижака Олександра Івановича

про стягнення 15 641, 53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 у справі №906/1301/21 в позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Фізичної особи-підприємця Рижака Олександра Івановича про стягнення в сумі 15 641, 53 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 14.10.2022 у справі №906/1301/21 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 року по справі №906/1301/21, прийняти до розгляду дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги проводити без виклику учасників сторін. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 по справі №906/1301/21 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що до ПрАТ "СК "АРКС" перейшло право вимоги до відповідача (особи, відповідальної за завдані збитки) у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), тобто у спірній сумі, що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту забезпеченого майна і т.д.

Звертає увагу, що заподіяння потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком особи, яка завдала шкоди, відшкодувати шкоду. Водночас дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором страхування, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не подано суду належних, допустимих та переконливих доказів, які б підтверджували відповідність витрат на ремонт транспортного засобу одній з поданих суду калькуляцій та рахунків.

Вказує, що до позовної заяви позивачем додано ремонтну калькуляцію на суму 33 038, 27 грн., аркуш перевірки даних та рахунок ПП Тищенко І.В., а при подальшому розгляді справи, до відповіді на відзив позивач додав ремонтну калькуляцію та рахунок ПП Тищенко І.В. на суму 43 037, 06 грн., зазначивши, що попередні документи подано суду помилково і такі складені відповідно до непогодженої ремонтної калькуляції.

Таким чином вважає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, неналежним чином досліджено надані докази, що в свою чергу призвело до відмови у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що позивачем надано усі наявні докази, які підтверджують позовні вимоги, однак місцевим господарським судом їх не досліджено належним чином. Відповідачем, в свою чергу, не надано жодних доказів, які оспорюють заявлений розмір страхового відшкодування, окрім особистих припущень та останній не скористався своїм правом на проведення авто технічної експертизи щодо розрахунку розміру страхового відшкодування, якщо мав сумніви щодо його розміру.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2022 поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АРКС" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 у справі №906/1301/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 у справі №906/1301/21.

Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Також запропоновано відповідачу у строк до 19.12.2022 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Копію ухвали від 02.12.2022 направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 155-157).

16.12.2022 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 у справі №906/1301/21, в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с. 158-165).

Відповідно до ст.ст. 69, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва 06.10.2019 о 12 год. 25 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "DAF", д.н.з. НОМЕР_1 (який належить ФОП Рижак О.І.) з причіпом Michieletto, д.н.з. НОМЕР_2 (який належить ФОП Рижак Н.С.) в м. Києві проїжджаючи по Південному мосту, не вибрав безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_3 (який належить ОСОБА_2 ). Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив порушення п. 13.1 ПДР України, що призвело до пошкоджень вищевказаних транспортних засобів. А отже вчинив правопорушення за ст. 124 КУпАП України (а.с. 22).

Вищевказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що власниками транспортних засобів - учасників ДТП є ОСОБА_2 ("Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_3 ) (а.с. 14) та Фізична особа-підприємець Рижак Олександр Іванович ("DAF", д.н.з. НОМЕР_1 ).

Цивільно-правова відповідальність Фізичної особи-підприємця Рижака О.І. застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

ОСОБА_2 (страхувальник), в свою чергу, 17.04.2019 уклав з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" договір добровільного страхування наземного транспорту №46а9дж (а.с. 15-21).

Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_3 .

У відповідності до умов вказаного договору страхування ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

З відкритих джерел, а саме: сайту МТСБУ (https://mtsbu.ua/ua/for_consumers/119428/) вбачається, що позивач - ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" та страховик ФОП Рижак О.І. - ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", є учасниками угоди про пряме врегулювання збитків.

Позивач зазначив, що Гуржій О.І. звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та надав усі необхідні документи (а.с. 10-12).

На підставі наданої заяви та документів було розраховано розмір страхового відшкодування, який складає 43 037, 06 грн.

Розмір страхового відшкодування, сплаченого в рамках договору про пряме врегулювання збитків склав 27 395, 53 грн. (а.с. 36).

Позивачем в свою чергу було складено страховий акт АRХ2511015 від 01.11.2019 та сплачено страхове відшкодування у розмірі 15 641, 53 грн. (43 037, 06 грн. - 27 395, 53 грн.), що не покриває поліс обов`язкового страхування ЕР184477315 страхової компанії відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (а.с. 40).

До позовної заяви позивачем додано ремонтну калькуляцію на суму 33 038, 27 грн., аркуш перевірки даних та рахунок ПП Тищенко І.В. також на суму 33 038, 27 грн. (а.с. 25-28).

В подальшому під час розгляду справи в суді першої інстанції до відповіді на відзив позивач додав ремонтну калькуляцію та рахунок ПП Тищенко І.В. на суму 43 037, 06 грн., зазначивши, що попередні документи подано суду помилково і такі складені відповідно до непогодженої ремонтної калькуляції.

Позивачем направлено відповідачу претензію за вих. № 0018565/інс від 13.01.2020 щодо сплати 15 641, 53 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (а.с. 41).

Відповідач в свою чергу повідомив відповідним листом позивача, що вважає таку вимогу безпідставною (а.с. 42).

З метою захисту своїх прав та інтересів, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Рижака Олександра Івановича про стягнення 15 641, 53 грн. завданих збитків в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 у справі №906/1301/21 в позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до відповідача Фізичної особи-підприємця Рижака Олександра Івановича про стягнення в сумі 15 641, 53 грн. - відмовлено.

Місцевий господарський суд зазначив, що матеріалами справи залишається невстановленою належними, безспірними та допустимими доказами сума збитків, тобто фактичних втрат, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права саме відповідачем, з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди (сплаченого страхового відшкодування).

Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на зафіксований страховий випадок, який стався в зв`язку з дорожньо-транспрортною пригодою за участю транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_4 та транспортного засобу "DAF", державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність власника "Volkswagen Passat" державний номер НОМЕР_3 застрахована у позивача, а цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "DAF" державний номер НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна".

Позивач вказує, що відповідно до Договору про пряме врегулювання збитків укладеного між страховими компаніями було розраховано розмір страхового відшкодування, який становив меншу суму ніж була витрачена на відновлювальні роботи (ремонт) "Volkswagen Passat", відповідно позивач звертається до суду з метою стягнення різниці у сумі невідшкодованої вартості ремонту автомобіля "Volkswagen Passat".

При цьому зазначає, що загальна вартість ремонтних робіт та страхового відшкодування становила 43 037, 06 грн. Страховою компанією ПрАТ СК "ПЗУ Україна" було відшкодовано 27 395, 53 грн., відповідно різниця у сумі 15 641, 53 грн. підлягає відшкодуванню власником автомобіля "DAF".

Позивач посилається на врегулювання суми збитків між страховими компаніями шляхом укладання Договору про пряме врегулювання таких збитків.

Відповідно до страхового поліса №ЕР184477315 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу "DAF", номерний знак НОМЕР_1 , який був учасником дорожньо-транспортної пригоди 06.10.2019 року, застрахована страховиком - ПРАТ СК "ПЗУ Україна" (). Зазначена інформація міститься в довідці №437245 про дорожньо-транспортну пригоду, копія якої надана позивачем.

Полісом № ЕР 184477315 встановлена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000, 00 грн.

Згідно з приписами ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової' відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961 -IV від 01.07.2004 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

В даному випадку з наявних матеріалів судової справи залишається невстановленою належними, безспірними та допустимими доказами сума збитків, тобто фактичних втрат, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової' відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви позивачем додано ремонтну калькуляцію на суму 33 038, 27 грн. від 29.10.2019, аркуш перевірки даних та рахунок ПП Тищенко І.В. також на суму 33 038, 27 грн. №091 від 29.10.2019.

В подальшому, до відповіді на відзив позивачем додано ремонтну калькуляцію та рахунок ПП Тищенко І.В. на суму 43 037, 06 грн. від 30.10.2019 та рахунок №091 від 31.10.2019 на суму 43 037, 06 грн., зазначивши, що попередні документи подано суду помилково і такі складені відповідно до непогодженої ремонтної калькуляції.

Позивач зазначає, що рахунок №091 від 29.10.2019 ПП Тищенко І.В. на суму 33 038, 27 грн. наданий помилково та був складений відповідно до непогодженої ремонтної калькуляції, тому позивачем долучено до матеріалів судової справи рахунок №091 від 31.10.2019 ПП Тищенко І.В. на суму 43 037, 06 грн., який, відповідно до доводів позивача, є коректним і саме на підставі цього документа проводилось врегулювання суми збитків між страховими компаніями.

Відповідач ставить під сумнів вищезазначені докази, оскільки матеріали справи містять два документа з однаковими реквізитами, але з різними сумами.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідно до письмової копії електронного доказу, а саме - Страхового Акту про "Пряме врегулювання" збитку № АЮ2511051, підставою для визначення розміру та розмір страхового відшкодування є саме рахунок СТО.

Однак, матеріали справи містять два рахунки вартості ремонту на суму 33 038, 27 грн. від 29.10.2019 та на суму 43 037, 06 грн. від 31.10.2019 за №091. Також матеріали справи містять дві калькуляції від 30.10.2019 та від 31.10.2019 за №1.003.19.0 на суму 33 038, 27 грн. та на суму 43 037, 06 грн.

Колегія суддів вважає недоведеною позивачем і, як наслідок, невстановленою судом обставину наявності такої розбіжності у сумах, вказаних у рахунках і калькуляціях.

Виходячи із принципів змагальності і диспозитивності в процесі колегією суддів встановлено, що позивачем надані протирічні докази, які мають однакову юридичну силу без детального і переконливого пояснення наявності цих протиріч.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в позові, оскільки при розгляді даного спору позивачем не доведено наявності всіх складових елементів, що є необхідним для відшкодування матеріальної шкоди, а саме розміру завданих збитків.

Заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.10.2022 у справі №906/1301/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

3. Справу №906/1301/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.