ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року Справа №918/60/22(918/599/22)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Тимошенко О.М. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Олійник Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.11.2022 (повний текст 21.11.2022) у справі №918/60/22(918/599/22) (суддя Горплюк А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД"

про визнання недійсним попереднього договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс"

в межах справи №918/60/22

за заявою Приватного акціонерного товариства "Харківський комбікормовий завод"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс"

про банкрутство

за участю представників:

відповідача - Павлова Ольга Миколаївна (ордер АІ№1334707 від 03.01.2023);

Арбітражний керуючий - Саутенко Сергій Олегович;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Рівненської області знаходиться справа №918/60/22 (суддя Горплюк А.М.) за заявою Приватного акціонерного товариства "Харківський комбікормовий завод" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" про банкрутство.

В межах справи про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" про визнання недійсним попереднього договору від 01.10.2020 купівлі - продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс", що укладений між ТОВ "Вест Активс" та ТОВ "Сан і Сан Маріуполь ЛТД".

рішенням Господарського суду Рівненської області від 15.11.2022 у справі №918/60/22(918/599/22) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" про визнання недійсним попереднього договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт зазначає, що укладанню попереднього договору купівлі-продажу у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Активс» на умовах, які наведені у спірному договорі, повинні передувати ряд заяв та рішень учасників (засновників) ТОВ «Вест Активс», а саме: волевиявлення учасника (учасників) про відчуження частки у статутному капіталі товариства, яке повинно бути затверджено відповідним рішенням (протоколом) загальних зборів учасників товариства; окреме рішення про відчуження частки у статутному капіталі товариства на користь безпосередньо ТОВ «Вест Активс»; формування резервного капіталу у розмірі ціни придбання викупленої частки. Проте, жодне з таких рішень учасниками (засновниками) ТОВ «Вест Активс» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не приймалось.

Стверджує, що засновники не були обізнані про укладання подібного договору та не мали намірів щодо відчуження своїх часток, а окреме рішення про відчуження частки у статутному капіталі товариства на користь безпосередньо ТОВ «Вест Активс» та передуюче йому рішення щодо формування резервного капіталу у розмірі ціни придбання майбутньої частки засновниками так і не було прийнято. Ці пояснення позивача не були досліджені належним чином.

Також зазначає, що при винесенні рішення учасниками зазначеного товариства розглядалось лише питання щодо надання повноважень директору на укладання попереднього договору з відповідачем, однак не було досягнуто згоди щодо істотних умов які містяться у вказаному попередньому договорі та відповідно не було надано повноважень директору підписувати попередній договір саме у редакції сторін від 01.10.2020.

Апелянт зазначає, що виходячи з положень ч.1 ст.88 Цивільного кодексу України, ст.1, ч.1 ст.11, ч.ч.1, 2, 5 ст.21, ст.24, ст.25, ч.2 ст.30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та з огляду на затверджений ТОВ «Вест Активс» статут, можна дійти висновку, що при продажі частки в статутному капіталі товариства обов`язковим є отримання дозволу вищого органу управління товариства, а саме його загальних зборів на продаж частки в статутному капіталі, де прямо передбачаються істотні умови її продажу.

При ознайомленні з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Вест Активс» відповідач мав можливість знати, що представника продавця було уповноважено на укладання відповідного попереднього договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, однак його вищим органом не було досягнуто згоди щодо його істотних умов, що має наслідком відсутність у його керівника повноважень на його укладання саме за умовами, наведеними у попередньому договорі від 01.10.2020. Такі дозволи, передбачені п.5.1 попереднього договору, директору ТОВ «Вест Активс» надані не були, що свідчить про те, що вищим органом управління не було надано згоди на укладання відповідного попереднього договору, що має наслідком його недійсність.

Апелянт зазначає, що враховуючи відсутність волевиявлення учасників ТОВ «Вест Активс» на відчуження частки у статутному капіталі Товариства на умовах, які зазначені у спірному попередньому договорі, яке затверджено відповідним рішенням (протоколом) Загальних зборів учасників Товариства, ТОВ «Вест Активс» не мало необхідного обсягу повноважень на укладання оспорюваного договору від 01.10.2020, що відповідно до положень ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України є підставою недійсності цього правочину.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати повністю рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/60/22(918/599/22) від 15.11.2022 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Вест Активс» та визнати недійсним попередній договір від 01.10.2020 купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Активс, укладений між ТОВ «Вест Активс» та ТОВ «Сан і Сан Маріуполь ЛТД».

Оскільки апеляційна скарга надійшла без матеріалів справи, суд апеляційної інстанції витребував у Господарського суду Рівненської області матеріали справи.

22.12.2022 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від суду першої інстанції надійшли матеріали справи №918/60/22(918/599/22).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 апеляційну скаргу залишено без руху.

04.01.2023 на адресу суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучено квитанцію №22-802272/1 від 22.12.2022 про сплату судового збору у розмірі 7443,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 15.11.2022 у справі №918/60/22(918/599/22), відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 01.02.2023 об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано учасникам провадження у строк до 27.01.2023 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу.

25.01.2023 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач зазначає, що загальна сума коштів, передана ТОВ «Сан і Сан Маріуполь ЛТД» на користь ТОВ «Вест Активс» за Попереднім договором становила 15205092,00 гривні, що еквівалентно на дату здійснення платежів 540000,00 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями №8687 від 12.10.2020 та №8899 від 16.11.2020.

Звертає увагу, що жодних заперечень у позивача ані в позові, ані в апеляційній скарзі немає щодо: факту отримання ним коштів, факту існування перед відповідачем заборгованості станом на дату розгляду справи, суми отриманих коштів. До моменту відкриття провадження у справі про банкрутство позивач не висував будь-яких претензій відповідачу щодо дійсності оскаржуваного договору

Відповідач зазначає, що твердження позивача про необізнаність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо укладання Попереднього договору є хибними та не відповідають дійсним обставинам справи та доказам, які містяться в матеріалах справи.

Також зазначає, що питання визначення обсягу повноважень директора та добросовісність його дій є внутрішніми відносинами між юридичною особою та її органом, тому лише сам факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

На підставі викладеного відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу ТОВ «Вест Активс» без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 15.11.2022 у справі №918/60/22(918/599/22) - без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 01.02.2023 представник відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі, просив суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" а рішення Господарського суду Рівненської області від 15.11.2022 у справі №918/60/22(918/599/22) - без змін.

Арбітражний керуючий Саутенко С.О. у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" поклався на розсуд суду.

Позивач (апелянт) наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не забезпечив явку повноважного представника, причини неявки не повідомив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

01.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" (покупець) підписано Попередній договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" (надалі - Попередній договір, арк.справи 48-49).

Згідно п.1.1. Попереднього договору продавець зобов`язується придбати та в подальшому в строки та на умовах, що передбачені цим договором відчужити (продати) покупцю шляхом укладення основного договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" (надалі по тексту - Товариство), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити частку в статутному капіталі Товариства в повному обсязі.

Відповідно до п.1.3.1. Попереднього договору розмір частки, яку має набути продавець становить 10200000,00 грн, що становить 60% статутного капіталу товариства.

Згідно п.1.4 за даним Попереднім договором продавець зобов`язується до 01 лютого 2021 року виконати умови передбачені п. 1.5. цього договору та укласти з покупцем остаточний договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі товариства (надалі - Основний договір).

Умови, які повинні бути виконані продавцем до підписання сторонами основного договору встановлені п.1.5. Попереднього договору.

Відповідно до п.1.7. Попереднього договору сторони погодили, що при підписанні цього договору продавець гарантує покупцю наявність одностайного рішення Загальних зборів учасників Товариства на укладення та підписання Товариством зазначеного договору, що стверджується протоколом учасників ТОВ "Вест Активс" від 28.09.2020.

Пунктом 5.1. Попереднього договору встановлені гарантії продавця, яким, зокрема, продавець гарантує, що на момент укладення основного договору продавець отримає всі необхідні дозволи від осіб, які мають на це право, на відчуження частки по договору, а також гарантує, що його правосуб`єктність жодним чином не обмежена і продавець має повне і нічим не обмежене право укладати і виконувати основний договір та відповідати за своїми зобов`язаннями.

У пункті 6.4. Попереднього договору сторони підтверджують, що укладення даного Попереднього договору відповідає їх інтересам, умови Попереднього договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, Договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в ньому.

Даний Попередній договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 01.02.2021, а в частині виконання зобов`язань за цим договором - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 6.6. Попереднього договору).

Укладений між сторонами Попередній договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток товариств.

Факт належної оплати за Попереднім договором підтверджується платіжними дорученнями №8899 від 16.11.2020 на суму 8434740,00 грн та №8687 від 12.10.2020 на суму 6770352,00 грн, а всього в розмірі 15205092,00 грн, з призначенням платежу - "за частку у статутному капіталі згідно попереднього договору від 01.10.2020" (арк.справи 50).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Як встановлено ч.ч.1-5 ст.182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

В той же час, згідно ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, в силу припису ст.204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Підставою для визнання недійсним Попереднього договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі позивачем визначено відсутність волевиявлення учасників (засновників) на відчуження частки, відсутність усіх істотних умов договору та укладення спірного правочину представником ТОВ "Вест Активс" з перевищенням повноважень.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Тобто недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, як було встановлено з матеріалів справи, 28.09.2020 відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс", на яких присутні наступні учасники: ОСОБА_2 (учасник 1) та ОСОБА_1 (учасник 2), які володіють по 50% статутного капіталу товариства (арк.справи 47).

На загальних зборах вирішувалось питання про надання директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" ОСОБА_3 повноважень на підписання з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" Попереднього договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" від 01 жовтня 2020 року.

Так, одноголосним рішенням було надано згоду та уповноважено директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" Івахно Ю.В. на підписання з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" Попереднього договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" від 01 жовтня 2020 року.

Вказаний Протокол загальних зборів підписаний учасниками товариства (голова зборів - ОСОБА_2 , секретар зборів - ОСОБА_1 ).

Встановленим вище спростовуються твердження позивача, що учасники (засновники) ТОВ "Вест Активс" не вчиняли дій на надання повноважень на підписання спірного договору.

Нормами статті 116 Цивільного кодексу України визначено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Законодавчі акти, що регулюють діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, передбачають можливість переходу права на частку у статутному капіталі товариства, яка належить його учаснику, до інших осіб.

Такий перехід може відбутись як за волевиявленням учасника (продаж, дарування, міна частки тощо), так і з інших, незалежних від волевиявлення учасника підстав (звернення стягнення на частку, перехід права на частку до спадкоємців тощо).

Частиною 1 статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Апелянт зазначає, що ні ОСОБА_2 (учасник 1) ні ОСОБА_1 (учасник 2) наміру на продаж свої часток не мали та взагалі їм не було відомо про укладення спірного договору.

Як вірно відмітив суд першої інстанції, у відповіді на відзив директором ТОВ "Вест Активс" вказано, що при прийнятті відповідного рішення, що оформлене протоколом зборів від 28.09.2020, учасниками зазначеного товариства розглядалось лише питання щодо надання повноважень директору на укладання попереднього договору з відповідачем, однак не було досягнуто згоди щодо істотних умов які повинні міститись у вказаному попередньому договорі та відповідно не було надано повноважень директору підписувати попередній договір саме у редакції Сторін від 01.10.2020, що, на його думку, може свідчити про те, що підписуючи зазначений договір директор ТОВ "Вест Активс" перевищив свої повноваження.

Тобто, при подачі відповіді на відзив представником позивача вже не заперечувався факт обізнаності учасників (засновників) товариства про проведені збори учасників та рішення, що було прийняте на них.

Крім цього, статтею 92 Цивільного кодексу України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).

Також, слід відмітити, що відповідно до п.9.7.3. Статуту ТОВ «Вест Активс», директор товариства, зокрема, забезпечує виконання рішень Загальних зборів учасників, представляє інтереси Товариства у взаємовідносинах з іншими підприємствами без довіреності.

Тобто повноваження директора товариства та загальних зборів учасників товариства, викладені в Статуті ТОВ «Вест Активс», не містять будь-яких обмежень щодо значних правочинів, які повинні бути попередньо погоджені учасниками товариства.

Крім цього, пзивачем належними та допустимими доказами не спростовано факту отримання грошових коштів та існування заборгованості за договором.

Також в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивач у справі ТОВ "Вест Актив" не прийняли грошові кошти, що були перераховані на виконання спірного правочину чи вчинили будь-які дії на повернення вказаних коштів.

Як вірно відмітив суд першої інстанції, наведені позивачем обставини передусім є наслідком його господарської діяльності, а також, наслідком його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу будь-яких обставин.

При цьому, відповідно до ст.42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України,)

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як встановлено до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).

При цьому, позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, що Попередній договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Вест Активс" був вчинений без відома учасників (засновників) та з перевищенням повноважень директором. Позивачем не доведено наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним за ст.ст.203, 215 ЦК України.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок Господарського суду Рівненської області про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан і Сан Маріуполь ЛТД" про визнання недійсним попереднього договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс".

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового бору у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Активс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.11.2022 у справі №918/60/22(918/599/22) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 06.02.2023

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.