ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.01.2023 Справа№914/2949/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Фартушка Т.Б.,

розглянувши матеріали заяви: Дрогобицької міської ради Львівської області від 13.01.2023р. вих. №3-35/282 (вх. №362/23 від 30.01.2023р.)

про: забезпечення позову

у справі №914/2949/22 за позовом: Дрогобицької міської ради Львівської області, Львівська область, Дрогобицький район, м.Дрогобич;

до Відповідача: Дрогобицької районної ради Львівської області, Львівська область, Дрогобицький район, м.Дрогобич;

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Дрогобицька районна поліклініка» Дрогобицької міської ради Львівської області, Львівська область, Дрогобицький район, с.Нижні Гаї;

Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача: Дрогобицький центр культури та мистецтв «Каменяр» Дрогобицької міської ради Львівської області, Львівська область, Дрогобицький район, м.Дрогобич;

про: зобов`язання прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади

Представники Учасників справи не викликались.

ВСТАНОВИВ:

22.11.2022р. на розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дрогобицької міської ради Львівської області від 04.11.2022р. вих. №3-35/5943 (вх. №3194) за позовом до Дрогобицької районної ради Львівської області про зобов`язання прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає протиправну бездіяльність Відповідача щодо прийняття рішення про передачу об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2022р. у цій справі судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 13.12.2022р.; залучити Комунальне некомерційне підприємство «Дрогобицька районна лікарня» Дрогобицької міської ради Львівської області (82168, Львівська область, Дрогобицький район, с.Нижні Гаї, вул.Вербова, буд.17; ідентифікаційний код: 22421239; e-mail: ) до участі у справі в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача; залучити Дрогобицький центр культури та мистецтв «Каменяр» Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська область, Дрогобицький район, м.Дрогобич, вул.22 січня, буд.28; ідентифікаційний код: 25225042; e-mail: ) до участі у справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.12.2022р. у цій справі суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 17.01.2023р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Також, ухвалою суду від 13.12.2022р. у цій справі судом постановлено заяву Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька районна лікарня» Дрогобицької міської ради Львівської області від 13.12.2022р. б/н (вх. №4090/22 від 13.12.2022р.) про виправлення описки в частині виправлення описки задоволити; виправити допущену в мотивувальній частині та пункті 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 23.11.2022р. у справі №914/2949/22 описку в назві Третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача, замість запису: «Дрогобицька міська лікарня» зазначити запис: «Дрогобицька районна лікарня».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2023р. у цій справі суд постановив заяву Дрогобицької міської ради Львівської області від 29.12.2022р. вих. №3-35/7141 (вх. №19/23 від 02.01.2023р.) про забезпечення позову повернути Заявнику.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2023р. у цій справі судом постановлено заяву Дрогобицької міської ради Львівської області від 29.12.2022р. вих. №3-35/7142 (вх. №20/23 від 02.01.2023р.) про забезпечення позову повернути Заявнику.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2023р. у цій справі суд постановив заяву Дрогобицької міської ради Львівської області від 29.12.2022р. вих. №3-35/7143 (вх. №21/23 від 02.01.2023р.) про забезпечення позову повернути Заявнику.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.01.2023р. у цій справі судом постановлено клопотання Третьої особи 1 про зміну назви задоволити; змінити у справі №914/2949/22 назву Третьої особи 1 на Комунальне некомерційне підприємство «Дрогобицька районна поліклініка» Дрогобицької міської ради; клопотання Дрогобицької міської ради про поновлення пропущеного строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву задоволити; поновити Дрогобицькій міській раді пропущений процесуальний строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву прийняти і долучити до матеріалів справи; продовжити строк підготовчого провадження на 4 дні; відкласти підготовче судове засідання на 26.01.2023р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 26.01.2023р. у цій справі суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 21 день; відкласти підготовче судове засідання на 16.02.2023р.; явка повноважних представників Сторін в судове засідання визнається обов`язковою№; викликати повноважних представників Сторін в судове засідання; явка повноважних представників Третіх осіб в судове засідання не визнається обов`язковою.

30.01.2023р. за вх. №362/23 від Позивача до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява від 13.01.2023р. вих. №3-35/282 про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, належне Дрогобицькій районній раді ().

В обґрунтування поданої заяви Позивач зазначає, що на розгляді Господарського суду Львівської перебуває справа №914/2949/22 за позовом Дрогобицької міської ради Львівської області до Дрогобицької районної ради про зобов`язання прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади.

Позивач вважає, що невжиття заходів щодо накладення арешту на нерухоме майно, що належить Дрогобицькій районній раді () може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення Господарського суду Львівської області.

Такі підстави у Позивача виникли у зв`язку з отримання від Відповідача Відзиву на позовну заяву, в якому Відповідач вказує, що нежитлова будівля, що знаходяться за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, вулиця Бориславська, будинок 19/1, реєстраційний номер майна: 17905518, перебуває у приватній власності. На підставі цього Дрогобицька міська рада Львівської області має усі підстави вважати, що Відповідач може відчужити спірні об`єкти нерухомого майна до винесення рішення судом.

У відповідності до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 137 ГПК України передбачено, що Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

До заяви долучено копію Платіжного доручення від 17.01.2023р. №22 про сплату за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову судового збору в розмірі 1342грн.

Суд зазначає, що відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Однак положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія ефективності задоволення вимог позивача. Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.12.2018р. у справі № 912/1616/18.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені ст.136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ЕТ8 №5 (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином. Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Згідно ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно зі статтею 136 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі №910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі №910/20479/17, від 14.06.2018р. у справі №916/10/18, від 23.06.2018р. у справі №916/2026/17, від 16.08.2018р. у справі №910/5916/18, від 11.09.2018р. у справі №922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі №909/526/18, від 21.01.2019р. у справі №916/1278/18, від 25.01.2019р. у справі №925/288/17, від 26.09.2019р. у справі №904/1417/19.

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, який наданий у постанові від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13, достатньо обґрунтованим припущенням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена, зокрема у п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на можливість в майбутньому чи припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України «Про Вищу раду юстиції», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження» від 16.06.2011р. №5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову свідчить, що питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову. Забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовуються судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог.

Вирішуючи питання про доцільність вжиття зазначених Позивачем заходів забезпечення позову суд виходить з того, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майнові інтереси та/або права Позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх слід буде відновити шляхом вчинення певних дій. Виконання рішення розуміє під собою сукупність дій, які спрямовані на досягнення результатів, що були поставлені Позивачем, а в подальшому, - судом при прийнятті рішення, задля відновлення того чи іншого охоронюваного законом права та/чи інтересу Позивача.

Поряд з цим слід відзначити, що вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи. Тобто, це заходи з припинення дій, які можуть утруднити виконання у майбутньому рішення суду чи зробити його виконання неможливим, а тому заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання судового рішення.

Також суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши та надавши оцінку матеріалам заяви про забезпечення позову в їх сукупності з матеріалами справи з огляду на вказані вище нормативні приписи, суд дійшов висновку, що в Заяві Позивачем не наведено обґрунтування того, у чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання судового рішення про зобов`язання Відповідача прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади у разі задоволення позовних вимог без вжиття заходів до забезпечення позову, про які просить Заявник, а також наявності зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладенням арешту все майно Відповідача і предметом позову про зобов`язання Відповідача прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади у разі, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, відтак, відповідності заходів забезпечення, які просить вжити Заявник.

Заявником, з врахуванням визначеного Заявником предмету позову, не обґрунтовано, що невжиття заходу забезпечення, який просить вжити Заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Заявника.

Заявником також не обґрунтовано як саме може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про зобов`язання Відповідача прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади у випадку задоволення позову невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно Відповідача.

Так, Заявник зазначає про сформовану думку Заявника про ймовірність утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, проте не доводить вказані доводи жодними належними засобами доказування.

Наведене свідчить і про необґрунтованість Заявником припущення, що майнові інтереси та/або права Позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх слід буде відновити шляхом вчинення певних дій, а відтак, необґрунтованість доцільності вжиття зазначених Заявником заходів забезпечення позову.

Також Заявником не наведено переконливих аргументів щодо адекватності обраного виду забезпечення позову до позовних вимог, з якими він звернувся.

Окрім того, Заявником до заяви про забезпечення позову не подано жодних належних, достатніх та допустимих доказів існування фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову, зокрема вчинення Відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання рішення у випадку задоволення позову.

Крім того, Заявником не наведено жодного припущення, в тому числі обґрунтування такого, щодо будь-яких можливих дій Відповідача, спрямованих на утруднення (чи унеможливлення) виконання судового рішення, в тому числі щодо наміру чи вчинення дій, спрямованих на відчуження, зменшення вартості майна тощо.

Крім того, Заявником не обґрунтовано, що набуття права власності на об`єкт нерухомого майна мало місце після виникнення у Відповідача обов`язку, згідно доводів Позивача, щодо передачі такого Позивачу, а відтак, вчинення Відповідачем дій, які б унеможливлювали чи утруднювали виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відтак, Заявником не обґрунтовано існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, суд зазначає, що Позивачем, з врахуванням визначеного предмету та підстав позову, не обґрунтовано належними засобами доказування необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно Відповідача, а також того, що таке накладення не призведе до повного припинення господарської діяльності Відповідача, як суб`єкта господарювання, чи інших осіб, в тому числі залучених у справі Третіх осіб.

Згідно із ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви Дрогобицької міської ради Львівської області від 13.01.2023р. вих. №3-35/282 (вх. №362/23 від 30.01.2023р.) про забезпечення позову у справі №914/2949/22 за позовом Дрогобицької міської ради Львівської області до Дрогобицької районної ради Львівської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька районна поліклініка» Дрогобицької міської ради Львівської області та Дрогобицького центру культури та мистецтв «Каменяр» Дрогобицької міської ради Львівської області про зобов`язання прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади, відтак, вказану заяву слід відхилити, а в забезпеченні позову відмовити.

Відхиляючи заяву Заявника про вжиття заходів до забезпечення позову суд також відзначає, що заява про забезпечення позову, яку раніше було відхилено повністю або частково, може бути подана вдруге, якщо змінились певні обставини.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Дрогобицької міської ради Львівської області від 13.01.2023р. вих. №3-35/282 (вх. №362/23 від 30.01.2023р.) про забезпечення позову у справі №914/2949/22 за позовом Дрогобицької міської ради Львівської області до Дрогобицької районної ради Львівської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька районна поліклініка» Дрогобицької міської ради Львівської області та Дрогобицького центру культури та мистецтв «Каменяр» Дрогобицької міської ради Львівської області про зобов`язання прийняти рішення щодо передачі об`єктів спільної власності територіальних громад Дрогобицького району до комунальної власності Дрогобицької міської територіальної громади відхилити.

2. В забезпеченні позову відмовити.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

4. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Суддя Фартушок Т.Б.