ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа№ 910/2923/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022

у справі №910/2923/22 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оазис 2016"

до Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оазис 2016" звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни про стягнення заборгованості у загальному розмірі 37273,85 грн, з яких: 30261,00 грн - основний борг, 4006,00 грн - пеня, 829,78 грн - 3% річних та 2177,05 грн - інфляційні втрати.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору №26/РО-2020 від 01.02.2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів не сплатив грошові кошти за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 30261,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2022 відкрито провадження у справі №910/2923/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі №910/2923/22 позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оазис 2016" задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни на користь позивача 30261,00 грн основного боргу, 1728,38 грн пені, 757,87 грн 3% річних та 1822,43 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Макарчук Ольга Миколаївна подала апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального законодавства, оскільки судом першої інстанції не були повно і всебічно з`ясовані та враховані обставини справи, а висновки суду про наявність підстав для нарахування боргу та стягнення заборгованості не ґрунтуються на доказах.

За твердженнями відповідача, спірний договір укладено з відкладальною обставиною, яка не настала, а тому обов`язок сплати коштів за договором відсутній. Так, відповідач зауважує, що підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення користувачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та/або фактичне розташування РЗ та укладений договір. Проте, жодна із зазначених обставин не настала, тому у позивача не виникло підстав для нарахування плати.

Також скаржник відмічає, що умовами договору сторони визначили форму відповідальності у вигляді сплати пені, а тому відсутні підстави для нарахування додаткової фінансової відповідальності у розмірі 3% річних та інфляційних втрат.

Насамкінець відповідач повідомляє, що з 2020 року здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками шахрайства керівництва позивача, а тому є потреба дослідити питання хто є керівником позивача станом на час дії договору та подання позову.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 апеляційну скаргу у справі №910/2923/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху у справі №910/2923/22 до надходження її матеріалів до Північного апеляційного господарського суду.

01.12.2022 Господарський суд міста Києва скерував матеріали справи №910/2923/22 до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 поновлено відповідачу строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі №910/2923/22, зупинено дію оскаржуваного рішення, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

30.01.2023 до суду апеляційної інстанції від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оазис 2016" надійшли заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких позивач просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач зауважує, що нарахування плати за право тимчасового користування місцями передбачено умовами договору, а факт розміщення рекламного засобу відповідачем не заперечується.

Позивач зазначає, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є неустойкою, а є особливою формою відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Також позивач повідомляє, що Петриченко І.А. була головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оазис 2016" як на момент підписання спірного договору, так і на момент подання позову.

За змістом ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

У зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. з 30.01.2023 по 03.02.2023 та судді Буравльова С.І. 06.02.2023 у відпустках, дана постанова приймається невідкладно після виходу вказаних суддів з відпустки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції, 01.02.2020 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» (представник співвласників місця) та Фізичною особою-підприємцем Макарчук Ольгою Миколаївною (користувач) укладено договір №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів (РЗ), відповідно до умов якого представник співвласників місця на підставі відповідного наказу дозвільного органу про встановлення пріоритету на місця для розміщення рекламних засобів, дозволів на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданих на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) або фактичного розміщення рекламного засобу надає користувачу право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, що перебувають у спільній сумісній власності Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016», а користувач зобов`язується користуватися наданим йому правом тимчасового користування, своєчасно та згідно з умовами договору перераховувати плату за право тимчасового користування на поточний рахунок Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016», належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обов`язки за цим договором та не зловживати наданими користувачу правами.

Пунктом 1.2 договору визначено, що адресою місця є: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд. 8, корпус 6.

Відповідно до п. 1.6 договору користувач констатує, що він є орендарем нежитлового приміщення з №1 по №11 (група приміщень №67), розташованого в місті Києві по проспекту Героїв Сталінграду, 8, корпус 6 (літера А), загальною площею 234,8 кв.м. згідно з договором оренди нежитлового приміщення №15/05/2018 від 15.05.2018.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ по 31.01.2023, або до моменту прийняття співвласниками багатоквартирного будинку №8 по проспекту Героїв Сталінграду рішення про припинення дії даного договору (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили, що підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення користувачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та/або фактичне розташування РЗ та укладений договір.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасово користування є календарний місяць.

Плата за право тимчасового користування нараховується представником співвласників місця щомісячно та вноситься користувачем не пізніше двадцятого числа поточного місяця, на підставі умов цього договору у безготівковій формі на поточний рахунок представника співвласників місця, в розмірах, визначених договором.

Згідно п. п. 3.3 - 3.5 договору фактичне розміщення РЗ та укладений договір із наведеним в ньому розміром плати за право тимчасового користування підтверджує факт надання права тимчасового користування у відповідному розрахунковому періоді. Плата нараховується з дати фактичного розміщення зовнішньої реклами. Щомісячний розмір плати становить 1441,00 грн.

Користувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці, по якому виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення щодо надання дозволу (п. 3.8 договору).

Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що користувач зобов`язаний не встановлювати РЗ та не розміщувати зовнішню рекламу до моменту видання виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) розпорядження про надання дозволу.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині сплати позивачу плати за право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів у період з 01.02.2017 по 30.11.2020, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 30261,00 грн.

За результатами розгляду справи місцевий господарський суд дійшов висновку, що наявність та розмір заборгованості відповідача за договором підтверджується наявними матеріалами справи, а позовні вимоги про стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат суд встановив їх невірність, та здійснивши їх власний розрахунок дійшов висновку про часткове задоволення позову в зазначених частинах.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Регулювання правовідносин, пов`язаних з розміщенням зовнішньої реклами у місті Києві здійснюється відповідно до Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (далі - Типові правила), Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №37/6253 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рекламу» рекламою є інформація про особу чи товар, що розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, а під рекламними засобами розуміються засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

У відповідності до п. п. 5, 45 Типових правил для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами (далі - Типові правила), затверджених постаново Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003, сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу (п. 24 Типових правил).

На підставі Типових правил розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 05.02.2019 №207 затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Києві та Порядок погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади м. Києва (далі - Порядок).

Згідно п. п. 1.10.1, 1.10.6 Порядку Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реєструє та розглядає заяви розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу, анулювання та продовження строку його дії. Видає дозволи на підставі розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через адміністраторів.

Як було зазначено, згідно п. 3.1 договору підставною для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення користувачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та/або фактичне розташування РЗ та укладений договір.

Тобто, умовами договору сторони погодили, що нарахування плати за користування місцями для розміщення РЗ поставлено в залежність від наступних факторів:

1. отримання відповідачем дозволу на розміщення зовнішньої реклами та/або фактичне розташування РЗ;

2. укладений між сторонами договір.

Поряд з цим у п. 4.2.2 договору передбачено, що користувач зобов`язаний не встановлювати РЗ та не розміщувати зовнішню рекламу до моменту видання виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) розпорядження про надання дозволу.

Отже, обов`язковою умовою для розміщення зовнішньої реклами на місцях згідно спірного договору є отримання Фізичною особою-підприємцем Макарчук Ольгою Миколаївною дозволу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на розміщення зовнішньої реклами. Проте, позивач звертаючись до суду з даним позовом та стверджуючи про розміщення відповідачем зовнішньої реклами відповідного дозволу не надав.

Також позивачем не надано доказів в підтвердження того, що відповідачем було фактично розміщено РЗ, як-то акт обстеження місця розташування РЗ, фотографії місця розташування тощо. Тоді як відповідач вказуючи на відсутність підстав для нарахування плати за право тимчасового користування місцями стверджує, що жодного дозволу на розміщення рекламного засобу не отримував, рекламних засобів в місці визначеному в договорі не розміщував.

Слід зауважити, що питання правочинів, щодо яких правові наслідки пов`язують з настанням певної обставини, регулює ст. 212 ЦК України, яка передбачає можливість обумовлення відкладальної та скасувальної обставини.

Так, особи, які вчиняють правочин мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Виходячи зі змісту норм ЦК України, правочин вважається укладеним з відкладальною умовою в разі, коли особи, що вчиняють його, обумовили такою умовою настання прав та обов`язків. Тобто права і обов`язки у сторін виникають не з моменту його вчинення, а відкладаються на майбутнє і пов`язуються з моментом настання обумовленої обставини, щодо якої невідомо настане вона чи ні.

Таким чином з умов договору слідує, що він укладений з відкладальною обставиною. А відтак підставою для нарахування плати за договором є одна з наведених в п. 3.1 обставин. Однак, як вірно відмічено скаржником, жодна із зазначених обставин не виникла, у зв`язку з чим у позивача не виникло прав для нарахування плати за договором.

Вказаного місцевий господарський суд не врахував та в порушення норм процесуального права визнав встановленими обставини які не є доведеними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В позовній заяві позивач вказує про наявність у відповідача заборгованості за спірним договором у розмірі 30261,00 грн. При чому в підтвердження своїх вимог до позовної заяви останнім додано лише договір та розрахунок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суду, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому ст. ст. 73-80 ГПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, відповідно до приписів ст. ст. 13, 14, 73-80, 164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Отже, доведення перед судом обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача. Суд, в свою чергу, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження настання підстав для нарахування плати за право тимчасового користування місцями для розміщення РЗ згідно умов спірного договору та відповідно, внесення відповідачем обумовленої плати. А відтак обґрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно того, що нарахування позивачем плати за право тимчасового користування місцями у період з 01.02.2020 по 31.10.2021 є неправомірним.

З огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави для застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності.

Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що розмір позовних вимог є необґрунтованим, обставини покладенні в основу позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, інші доводи сторін, які наведені у апеляційній скарзі та у відзиві, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі №910/2923/22 підлягає скасуванню, з підстав передбачених п. п 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі №910/2923/22 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. У задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оазис 2016" відмовити.

4. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оазис 2016" (04210, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграду, буд. 8, корп. 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни ( АДРЕСА_1 ) 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну гривню) грн 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов