РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2023Справа № 910/6451/22

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл»
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» 2) ОСОБА_1 3) ОСОБА_2
простягнення 7811728,52 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники учасників справи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 7811728,52 грн, з яких: 6140436,72 грн основного боргу, 587789,33 грн пені, 959646,97 грн інфляційних втрат та 123855,50 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 (як покупцем) умов договору поставки №ФО-ТГГ/01 від 25.03.2021 в частині оплати поставленого товару. Оскільки виконання зобов`язання за вказаним договором поставки було забезпечено порукою за договором поруки №3108 від 31.08.2021, позивач просить стягнути суму заборгованості з покупця та поручителів (відповідачів-2,3) солідарно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/6451/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 14.09.2022; встановлено строк для подання відзивів на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

11.08.2022 на електронну адресу суду від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла інформація про реєстрацію місця проживання відповідачів-2,3.

Підготовче засідання, призначене на 14.09.2022, було відкладено на 21.09.2022.

19.09.2022 на електронну адресу суду від відповідача-2 надійшло клопотання про продовження строку для надання відзиву на позов та надання доказів у справі до 11.11.2022.

У підготовчому засіданні 21.09.2022 суд, керуючись ст.119 Господарського процесуального кодексу України, частково задовольнив клопотання ОСОБА_1 та продовжив строк для подання відповідачем-2 відзиву на позов до 01.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/6451/22 на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі на 12.10.2022.

12.10.2022 до канцелярії Господарського суду міста Києва від відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3 надійшли відзиви на позов, в яких відповідачами заявлено клопотання про поновлення строку для подачі відзивів.

Також, 12.10.2022 в рамках справи №910/6451/22 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» про визнання договору недійсним.

Крім того, 12.10.2022 від відповідача-3 надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого відповідач просить суд витребувати у позивача оригінал договору поруки №3108 від 31.08.2021.

Також 12.10.2022 від відповідача-3 надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

У підготовчому засіданні 12.10.2022 оголошено перерву до 03.11.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 повідомлено відповідачів про оголошення перерви у підготовчому засіданні.

14.10.2022 від позивача на електронну адресу суду надішли заперечення щодо прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2022 зустрічний позов ОСОБА_2 повернуто заявнику.

03.11.2022 до початку підготовчого засідання від позивача надійшли клопотання про залишення відзивів відповідачів 1,2,3 без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у задоволенні клопотання відповідача-1,2,3 про поновлення строку для подання відзиву на позов відмовлено; відзиви відповідачів-1,2,3 на позов залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 зобов`язано позивача надати для огляду оригінал договору поруки №3108 від 31.08.2021; запропоновано позивачу надати письмові пояснення щодо призначення почеркознавчої експертизи; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17.11.2022.

17.11.2022 до початку підготовчого засідання від позивача надійшли заперечення проти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а також клопотання про відкладення розгляду справи.

Підготовче засідання, призначене на 17.11.2022, за клопотанням позивача було відкладено на 30.11.2022.

29.11.2022 від відповідача-3 надійшли пояснення щодо заперечення проти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

У підготовчому засіданні 29.11.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача-3 про призначення у даній справі почеркознавчої експертизи, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.12.2022.

У судовому засіданні 21.12.2022 оголошувалася перерва до 04.01.2023.

03.01.2023 від відповідача-3 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/11212/22 про визнання недійсним договору поруки №3108 від 31.08.2021.

04.01.2022 від відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 04.01.2022, не відбулося у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 учасників справи повідомлено про призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 26.01.2023.

У судовому засіданні 26.01.2023 судом розглянуто та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-3 про зупинення провадження у справі.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки представників суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 201 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки учасників справи було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, враховуючи, що про причини неявки представників у судове засідання 26.01.2023 учасники справи не повідомили, у відповідності до вимог п. 1 ч. 3 ст. 201 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за відсутності представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (покупець) було укладено договір поставки №ФО-ТГГ/01 (надалі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію (тропічні олії та їх фракції рослинного походження, маргарини та жири рослинного походження), найменування якої погоджується сторонами у специфікаціях до договору, надалі іменовану «товар», на умовах, викладених в цьому договорі

Відповідно до п. 1.3 Договору найменування товару, ціна одиниці товару (ціна однієї тони), кількість, вартість партії товару, термін відвантаження, умови поставки узгоджуються сторонами додатково в специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 2.5 Договору датою поставки товару, переходу права власності на товар, а також ризиків випадкового знищення та пошкодження товару є: на умовах FCA - дата навантаження товару в місці поставки на транспортний засіб покупця, що підтверджується відміткою у відповідній транспортній накладній.

Відповідно до п. 3.1 Договору покупець здійснює попередню оплату повної вартості товару на поточний рахунок постачальника протягом 2 банківських днів з дати виставлення рахунку постачальника, в якому зазначені банківські реквізити, але в будь-якому випадку не пізніше 1 календарного дня до дати фактичного відвантаження товару в місці навантаження.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

За правовою природою Договір є договором поставки.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Для долучення до матеріалів справи позивачем надані Специфікації до Договору, а саме: №28 від 27.09.2021, №31 від 03.11.2021, №32 від 03.11.2021, №33 від 03.11.2021, №34 від 03.11.2021, в яких сторонами погоджено найменування товару, його кількість, ціна, термін поставки тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору та вищевказаних Специфікацій у період з 04.10.2021 по 06.11.2021 позивачем було поставлено, а відповідачем-1 прийнято товар на суму 6626209,01 грн.

Факт поставки товару підтверджується підписаними представниками позивача і відповідача-1 та скріпленими печатками підприємств видатковими накладними №427 від 04.10.2021 на суму 905772,29 грн, №476 від 06.11.2021 на суму 972300,43 грн, №477 від 09.11.2021 на суму 997575,50 грн, №478 від 07.11.2021 на суму 878358,02 грн, №479 від 07.11.2021 на суму 906916,23 грн, №481 від 10.11.2021 на суму 1015179,92 грн, №482 від 06.11.2021 на суму 950106,62 грн.

Проте, як свідчать матеріали справи, в порушення наведених вище положень законодавства та умов Договору відповідач-1 своїх зобов`язань з оплати поставленого товару належним чином не виконав, внаслідок чого в останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 6140436,72 грн.

29.12.2021 між позивачем і відповідачем-1 було підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 29.12.2021, з якого слідує, що відповідач визнав існування станом на 29.12.2021 заборгованості перед позивачем у сумі 6140436,72 грн.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ході підготовчого провадження представник відповідачів стверджував про те, що частина із заявленої до стягнення суми заборгованості за домовленістю сторін була погашена шляхом перерахування коштів з рахунків директора відповідача-1 (або з карток інших осіб за його дорученням) на рахунки директора позивача.

Проте вказані твердження відповідача документально не підтверджені, а тому судом відхиляються.

Так, за приписами ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у задоволенні клопотання відповідача-1,2,3 про поновлення строку для подання відзиву на позов відмовлено; відзиви відповідачів-1,2,3 на позов залишено без розгляду.

Неможливості подання доказів, доданих до відзивів на позовну заяву, у строк, встановлений судом для подання відзивів на позов, з незалежних від відповідачів причин останні не обґрунтували.

Відповідно, докази, додані відповідачами-1,2,3 до відзивів на позовну заяву, з огляду на імперативні приписи ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, до розгляду судом не приймаються.

Отже, відповідачами належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України факту існування заборгованості відповідача-1 перед позивачем за поставлений на підставі Договору товар у розмірі 6140436,72 грн не спростовано, доказів її погашення в добровільному порядку не надано.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу-1 пеню у розмірі 587789,33 грн, інфляційні втрати у розмірі 959646,97 грн, 3% річних у розмірі 123855,50 грн, розраховані в розрізі кожної видаткової накладної окремо станом на 04.07.2022.

Судом встановлено, що відповідач-1 свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом та Договором відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст.230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що у випадку прострочення оплати товару та інших платежів покупцем понад строків, вказаних у п. 3.1 та п. 3.3 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем-1 грошового зобов`язання, доводи позивача про наявність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат в даному випадку є обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що даний розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2021 між ОСОБА_1 (поручитель-1), ОСОБА_2 (поручитель-2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (боржник) було укладено договір поруки №3108 (надалі - Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель-1 та поручитель-2 (разом надалі іменуються - «поручителі») поручаються перед кредитором за виконання боржником обов`язку щодо сплати боргу за вже поставлений товар або за товар, що буде поставлений у майбутньому, який виник або виникне у боржника перед кредитором на підставі договору, вказаного в п. 2.1 цього договору (надалі іменується «основне зобов`язання») в межах суми, що не перевищує 10000000,00 грн (обсяг відповідальності).

Згідно з п. 1.2 Договору поруки у разі порушення боржником в цілому чи в будь-якій його частині основного зобов`язання за основним договором, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання основного зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Пунктом 1.3 Договору поруки встановлено, що поручителі несуть відповідальність перед кредитором за порушення (невиконання чи неналежне виконання) боржником основного зобов`язання за основним договором в розмірі основної суми боргу за поставлений товар; проіндексованої вартості поставленого товару (курсова різниця); пені, штрафу, відсотків річних, індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки під основним договором в цьому договорі сторони розуміють договір поставки №ФО-ТГГ/01 від 25.03.2021 з усіма додатками, додатковими угодами до нього, що укладений між боржником (в договорі поставки іменується «покупець») та кредитором (в договорі поставки іменується «постачальник»).

Згідно з п. 2.2 Договору поруки строки повного виконання основного зобов`язання боржником перед кредитором за основним договором встановлено до 31.12.2022.

За змістом п. 3.1 Договору поруки, у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником в цілому чи в будь-якій його частині основного зобов`язання за основним договором, кредитор вправі, починаючи з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконане в цілому чи в будь-якій його частині, звернутися із письмовою вимогою до поручителів чи до кожного з них окремо про сплату суми боргу, зокрема, основної суми боргу за поставлений товар; проіндексованої вартості поставленого товару (курсова різниця); пені, штрафу, відсотків річних, індексу інфляції за весь час прострочення.

Пунктом 3.2 Договору поруки встановлено, що поручителі зобов`язуються сплатити кредитору суму, зазначену у вимозі кредитора, протягом 7 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, шляхом перерахування вказаної в ній суми на розрахунковий рахунок кредитора.

Згідно з п. 5.1 Договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Пунктом 5.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання, вказаного в п. 2.2 договору не пред`явить позову про сплату боргу до поручителя або в момент виконання основного зобов`язання в повному обсязі, вказаному в п. 1.3 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2022 позивач звернувся до поручителів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою про сплату заборгованості вих. №1 від 05.07.2022, в якій вимагав погасити існуючу заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» за Договором поставки №ФО-ТГГ/01 від 25.03.2021 у розмірі 7811728,52 грн, з яких: 6140436,72 грн основного боргу, 587789,33 грн пені, 959646,97 грн інфляційних втрат, 123855,50 грн 3% річних.

Вказана вимога була направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу, вказану у Договорі поруки, а саме: АДРЕСА_1 .

Факт направлення вимоги підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладення у цінні листи, накладними №142 і №1134, а також фіскальними чеками поштової установи від 05.07.2022.

В цьому, контексті суд зауважує, що у п. 6.1 Договору поруки сторони чітко передбачили, що сторони несуть повну відповідальність за правильність вказаних ними у цьому Договорі реквізитів та зобов`язуються своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несуть ризик настання пов`язаних із ним несприятливих наслідків.

Як свідчать матеріали справи, вимога кредитора про сплату заборгованості була залишена поручителями без відповіді.

Належних та допустимих в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів погашення заборгованість боржника за Договором поставки №ФО-ТГГ/01 від 25.03.2021 в добровільному порядку ані боржником, ані поручителями не надано.

В ході розгляду справи представник відповідачів стверджував про те, що ОСОБА_2 договір поруки не підписувала, а тому даний договір є недійсним.

Проте, доказів визнання недійсним договору поруки №3108 від 31.08.2021 в судовому порядку відповідачі суду не надали.

Судом враховується, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.12.2022 було відкрито провадження у справі №910/11212/22 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» про визнання недійсним договору поруки №3108 від 31.08.2021.

У зв`язку з цим відповідачем-3 подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/6451/22.

Однак, у задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено з огляду на таке.

Так, порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями ст.ст. 227, 228 Цивільного кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №917/349/20).

Крім того, необхідно зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього (такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17, від 16.01.2020 у справі № 908/1188/19).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена ст. 204 Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Договір поруки №3108 від 31.08.2021 наразі є чинним, отже, обставини на які посилається відповідач-3, ніяким чином не впливають на розгляд спору у даній справі, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, закріплену ст. 204 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №922/3666/20, від 31.05.2021 у справі №910/2933/13, від 20.01.2021 у справі №906/129/20, від 01.04.2021 у справі №902/1177/15.

Таким чином, оскільки доказів визнання Договору поруки №3108 від 31.08.2021 в судовому порядку матеріали справи не містять, даний договір є чинним і всі права, набуті за ним сторонами цього правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки - виконуватися.

З аналогічних підстав судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-3 про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи.

Отже, так як відповідачі-2,3 є поручителями за виконання зобов`язань відповідача-1 за Договором поставки №ФО-ТГГ/01 від 25.03.2021, в силу ст. 554 Цивільного кодексу України та п. 1.2 Договору поруки відповідачі (боржник і поручителі) відповідають перед позивачем за неналежне виконання умов вказаного Договору поставки солідарно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 6140436,72 грн, пені у розмірі 587789,33 грн, інфляційних втрат у розмірі 959646,97 грн та 3% річних у розмірі 123855,50 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (Україна, 02081, місто Київ, вулиця Клеманська, будинок 3, ідентифікаційний код 43066012), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» (Україна, 65014, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 1/20, офіс 234, ідентифікаційний код 41643256):

- заборгованість у розмірі 6140436 (шість мільйонів сто сорок тисяч чотириста тридцять шість) грн 72 коп.;

- пеню у розмірі 587789 (п`ятсот вісімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) грн 33 коп.;

- інфляційні втрати у розмірі 959646 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сорок шість) грн 97 коп.;

- 3% річних у розмірі 123855 (сто двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 50 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (Україна, 02081, місто Київ, вулиця Клеманська, будинок 3, ідентифікаційний код 43066012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» (Україна, 65014, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 1/20, офіс 234, ідентифікаційний код 41643256) судовий збір у розмірі 39058 (тридцять дев`ять тисяч п`ятдесят вісім) грн 65 коп.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» (Україна, 65014, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 1/20, офіс 234, ідентифікаційний код 41643256) судовий збір у розмірі 39058 (тридцять дев`ять тисяч п`ятдесят вісім) грн 64 коп.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Оіл» (Україна, 65014, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 1/20, офіс 234, ідентифікаційний код 41643256) судовий збір у розмірі 39058 (тридцять дев`ять тисяч п`ятдесят вісім) грн 64 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.02.2023

Суддя Ю.М. Смирнова