РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023Справа № 910/9783/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес"

про стягнення 293 228, 28 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 293 228, 28 грн, з яких: 176 643, 90 грн - основного боргу та 116 584, 38 грн - пені у розмірі 1 % від суми прострочених зобов`язань.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 008-12/21 транспортно-експедитирського обслуговування від 08.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" - залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.10.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 06.10.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

21.11.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема зазначає, що вартість перевезення контейнерів склала еквівалент 15 916,315 доларів США за 1 контейнер, замість погодженої вартості у заявці у розмірі 9 950 доларів США за 1 контейнер. Проте, позивач всупереч умов договору не здійснив попереднє погодження з відповідачем щодо збільшення вартості доставки. Також, відповідач вказує, що гарантійний лист був підписаний директором відповідача під впливом позивача та не має жодного юридичного значення, оскільки він не підпадає під ознаки гарантії.

07.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зокрема зазначає, що при виконанні ним умов договору № 008-12/21 та заявки на транспортно-експедиційні послуги № 1/21 виникли обставини, які позивач не міг заздалегідь передбачити, а саме у зв`язку із ситуацією, що утворилась в України, через збройну агресію росії можливість ввезення товару до місця призначення судноплавною лінією за старим маршрутом стало неможливим, внаслідок чого позивачем було змінено маршрут та прийнято рішення про закінчення морського перевезення у порту Констанца (Румунія) та про організацію подальшого перевезення іншим транспортом, тож позивач вказує, що не міг включити вартість додаткових витрат у заявці та заздалегідь погодити їх з відповідачем.

21.12.2022 відповідач через відділ автоматизованого документообігу суду подав заперечення, в яких зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження узгодження з відповідачем нового маршруту.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (далі - клієнт) було укладено договір транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21, предметом якого є надання експедитором клієнту послуг з транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, в тому числі з організації перевезень різними видами транспорту, перевалки у портах та надання інших узгоджених Сторонами інших супутніх послуг.

Відповідно до п. 2 договору, послуги надаються на підставі заявки на організацію транспортно-експедиторських послуг (додаток №1) або додаткової угоди до договору (надалі - заявка), в якій вказуються: вид послуги, вид, найменування вантажу, відправник, отримувач, пункт відправлення та призначення вантажу, розмір плати експедитору та інші погоджені сторонами умови або необхідні для виконання заявки (замовлення) клієнта. Заявка, підписана/передана з використанням засобів електронного/факсимільного зв`язку прирівнюється до оригіналу. У випадку відсутності письмової заявки клієнта довіреність клієнта є належним доказом доручення клієнта експедитору приступати до надання послуг за Договором.

Згідно п.2.2.10 договору, експедитор зобов`язується надавати на запити клієнта інформацію щодо ставок на перевезення вантажів, розмір державних та інших зборів та іншу інформацію. У разі зміни ставок на перевезення за ініціативою експедитора - повідомити про це клієнта за 3 доби до вступу нових умов в силу. При цьому, не можуть бути змінені вже погоджені шляхом підписання заявки або додаткової угоди.

У п. 3.2.10, 3.2.11 договору сторони передбачили, що клієнт зобов`язаний оплатити рахунки експедитора у строк, передбачений у договорі. Відшкодувати експедитору всі інші додаткові витрати, які виникли при виконанні експедитором обов?язків в межах цього договору, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта. Всі додаткові витрати, виникнення яких залежить від волі або бажання клієнта, можуть бути здійснені експедитором лише за попереднім узгодженням з клієнтом. Всі інші витрати не потребують узгодження, але про них експедитор зобов?язаний невідкладно повідомляти клієнта.

Відповідно до п.4.1 договору, оплата за цим договором здійснюється клієнтом на умовах 100% передоплати, якщо інше не передбачено погодженою сторонами заявкою, у національній валюті України - гривні, на наступних умовах:

- оплата послуг морського фрахту та навантажувально-розвантажувальних робіт за межами України, здійснюється по курсу міжбанка;

- всі інші надані послуги оплачуються по курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

Клієнт оплачує рахунки експедитора з моменту виставлення рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора, якщо інше не передбачено заявкою. Датою виставлення рахунку є дата відправлення електронної версії рахунку на електронну адресу клієнта, вказану в розділі 9 цього Договору. В якості виду електронного підпису відповідного рахунку сторони визначили наступну сукупність ознак: наявність посади уповноваженої особи експедитора та відправлення рахунку з електронної адреси експедитора, вказаної в розділі 9 цього Договору. У випадку погодження сторонами вартості послуг експедитора у грошовому еквіваленті оплата наданих послуг здійснюється на дату виставлення рахунку.

Згідно з п.4.2 договору, у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, здійснених в інтересах клієнта та пов?язаних з виконанням цього договору, узгоджених з клієнтом відповідно до п. 3.2.11. договору, експедитор виставляє клієнту додаткові рахунки, які також підлягають оплаті.

Акт (акти) про надання послуг направляються клієнту у вигляді електронного документа за допомогою системи M.E.Дос не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним. Клієнт, в свою чергу, зобов??язаний підписати отриманий електронний документ протягом 5 (п?яти) робочих днів, починаючи з дня його отримання (п.4.7 договору).

Згідно п. 4.8 договору, акт про надання послуг вважається підписаним і вступає в силу з моменту його оформлення клієнтом з використанням ЕЦП і направлений експедитору. Акт про надання послуг вважається підписаним і вступає в силу також у випадках, коли він був підписаний експедитором і спрямований клієнту, але протягом терміну, встановленого в попередньому абзаці цього пункту договору для підписання акту про надання послуг, клієнт не підписав такий електронний документ і не направив експедитору мотивовану відмову від його підписання.

Заявкою №1/21 до договору транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021 сторонами було узгоджено перевезення морським транспортом контейнерів 4*20 DV (BMOU2765984, IPXU3157077, MEDU2939937 та TCLU2055227) з вантажем - електродвигуни ). Сторони погодили здійснення відправлення FOB Fuzhou, Vincent до пункту призначення Київ, вул. Алма-Атинська, 12, адреса розмитнення: 08131, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 110-А, літера А. Вартість послуг - Еквівалент дол. США/Середне арифметичне за 1*20 за послуги з організації морського фрахту, навантажувально-розвантажувальних робіт в порту призначення, експедирування в порту, перевезення автомобільним транспортом. 4*20*9950 дол. Оплата за послуги морського фрахта здійснюється в національній валюті України - гривні відповідно до курсу МБ на день виставлення рахунку, з урахуванням ПДВ по ставці 0%. Оплата дол. США/за послуги вивантаження з борту судна, експедирування тa перевезення автомобільним транспортом здійснюється в національній валюті України - гривні відповідно до курсу НБУ на день виставлення рахунку, з урахуванням ПДВ по ставці 20%. 4*20*1330 USD

Оплата послуг здійснюється протягом 21 дня з дати судозаходу в порт Одесса.

У вартість послуг не входить та оплачується клієнтом додатково: витрати, пов?язані заходами контролю, що вживаються контролюючими органами (оглядом, рентгеном, зважуванням тощо), додаткове зберігання, демередж/ детеншн (понаднормове використання контейнерного обладнання); простій автотранспорту та всі інші додаткові витрати.

Разом з тим, як вказує позивач, у зв?язку із ситуацією, що утворилась в України, через збройну агресію росії, можливість ввезення товару до місця призначення судноплавною лінією за старим маршрутом стало неможливим, внаслідок чого позивачем було змінено маршрут та прийнято рішення про закінчення морського перевезення у порту Констанца (Румунія) та про організацію подальшого перевезення іншим транспортом.

Позивач зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" та «Mediterrancan Shipping Company S.A.» були складені та підписані акти виконаних робіт від 13.04.2022 на суму 32 908 доларів США, від 14.04.2022 на суму 465 доларів США, від 06.05.2022 на суму 12 000 доларів США, від 30.05.2022 на суму 2 240 доларів США, а загалом на суму в розмірі 47 613 доларів США, за якими виконавець надав, а замовник прийняв послуги: Морське перевезення за маршрутом Фучжоу-Констанція, Коносамент MEDUFU977767.

Також, між Global Shipping&Forwarding S.R.L. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" були складені та підписані акти до рахунку №5516 від 20.05.2022 на суму 9 400 євро, №5517 від 20.05.2022 на суму 1 666 євро, №6000 від 20.05.2022 на суму 850 євро, за якими виконавець надав послуги з міжнародного перевезення за маршрутом (Констанція, Румунія - Київ, Україна).

В свою чергу, позивачем було виставлено відповідачу наступні рахунки для сплати за контейнери BMOU2765984, IPXU3157077, MEDU2939937 та TCLU2055227: № 8321 від 01.04.2022 на суму 508 702, 84 грн - за міжнародне перевезення за межами України; № 85551 від 09.06.2022 на суму 70 913, 76 грн - за міжнародне перевезення за межами території України за маршрутом «м. Констанція, Румунія - м. Ісакча, Україна»; № 8437 від 17.05.2022 у сумі 508 702, 84 грн - за міжнародне перевезення за межами України та № 8612 від 22.06.2022 на суму 70 913, 76 грн - за міжнародне перевезення за межами території України за маршрутом «м. Констанція, Румунія - м. Рені, Україна».

З матеріалів справи вбачається, що вказані рахунки сплачені відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 713 від 15.06.2022, № 586 від 23.05.2022, № 432 від 04.04.2022, № 776 від 27.06.2022.

Також, позивач вказує, що в процесі виконання умов договору транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021, у зв`язку з вимушеною зміною маршруту доставки вантажу відповідачу, у позивача виникли інші витрати пов`язані з організацією перевезення товару за кордоном, у зв`язку з чим позивач також виставив відповідачу рахунки на оплату №8573 від 13.06.2022 на суму 273 217, 38 грн., яка складається з: навантажувально-розвантажувальні роботи за межами України, брокерські послуги за межами України, автоперевезення за межами України, зберігання за межами України 01/06/22 - 07/06/22, винагорода експедитора на території України; №8620 від 24.06.2022 на суму 351 643,90 грн., яка складається з: навантажувально-розвантажувальні роботи за межами України, брокерські послуги за межами митної території України, супутні транспортно-експедиційні послуги за межами митної території України, автотранспортні послуги за межами України, зберігання вантажу за межами України 01/06/22 - 20/06/22, послуги з організації доставки транспортом, винагорода експедитора на території України.

Тож, відповідач здійснив оплату за надані послуги згідно договору за рахунками на оплату №8551 від 09.06.2022, №8437 від 17.05.2022, №8321 від 01.04.2022, №8612 від 22.06.2022, №8573 від 13.06.2022 у загальному розмірі 1 432 450, 58 грн, зокрема, за рахунком №8573 від 13.06.2022 відповідач здійснив оплату на суму в розмірі 273 217, 38 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 713 від 15.06.2022, № 586 від 23.05.2022, № 432 від 04.04.2022, № 776 від 27.06.2022, № 764 від 23.06.2022.

Не сплаченою залишилася сума 351 643, 90 грн за рахунком № 8620.

Листом №351/О від 09.06.2022 позивач повідомив відповідача, що транспортні експедиторські витрати, включно з транспортуванням вантажу і вантажно - розвантажувальними роботами в порту перевалки в контейнерах IPXU3157077, BMOU2765984 за коносаментом ХМ21121200 за маршрутом FUZHOU (Китай) до ORLOVKA (до митного кордону України) становить 579 616,60 гривень.

Листом №368/О від 22.06.2022, №351/О від 09.06.2022 позивач повідомив відповідача, що транспортні експедиторські витрати, включно з транспортуванням вантажу і вантажно - розвантажувальними роботами в порту перевалки в контейнерах MEDU2939937 TCLU2055227 за коносаментом ХМ21121200 за маршрутом FUZHOU (Китай) до RENI (до митного кордону України) становить 579 616, 60 гривень.

Листом №6573 від 30.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" повідомило позивача, що окремі позиції у вказаних рахунках суттєво відрізняються від попередньо погоджених товариством сум та послуг та потребують додаткового часу для їх узгодження. Разом з тим, підприємство підтвердило беззаперечне визнання отриманих послуг згідно рахунку №8573 від 13.06.2022 р. на суму 204 467, 36 грн. та згідно рахунку №8620 від 24.06.2022 р. на суму 204 467, 36 грн.

В свою чергу, гарантійним листом від 30.06.2022 відповідач визнав наявну заборгованість перед позивачем у сумі 351 643, 90 грн., яка виникла на підставі договору та рахунку №8620 від 24.06.2022 р., та гарантував здійснити оплату в сумі 175 000, 00 грн. у строк до 01.07.2022, 58 881, 30 грн. - у строк до 07.07.2022, 58 881, 30 грн. у строк до 14.07.2022, 58 881, 30 грн. - у строк до 21.07.2022.

Листом №030 від 30.06.2022 позивач повідомив відповідача, що контейнер знаходиться у м. Києві та може бути отриманий після виконання фінансових зобов`язань.

Листом №6586 від 06.07.2022 відповідач надіслав на адресу позивача претензію з вимогою виправити технічні помилки в рахунках №8573 від 13.06.2022, №8620 від 24.06.2022 відкоригувавши їх відповідно до фактично наданих послуг. У відповідь на яку позивач листом №007 від 07.07.2022 відмовив у задоволенні претензії та просив сплатити заборгованість.

Листом №6621 від 08.07.2022 відповідач повторно вимагав у позивача виправити технічні помилки в рахунках №8573 від 13.06.2022, №8620 від 24.06.2022 відкоригувавши їх відповідно до фактично наданих послуг.

Позивач зазначає, що 30.06.2022 року ТОВ «Еквівес» відповідно до платіжного доручення № 798 було сплачено суму в розмірі 175 000 ,00 грн., внаслідок чого несплаченими залишилися грошові кошти у розмірі 176 643, 90 грн. (351 643, 90 грн - 175 000 , 00 грн).

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч умов договору не здійснив оплату за надані послуги перевезення у повному обсязі. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" в розмірі 176 643, 90 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 116 584, 38 грн. за період з 08.07.2022 по 19.09.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За приписами ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до т. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що Заявкою №1/21 до договору транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021 сторонами було узгоджено перевезення морським транспортом контейнерів 4*20 DV (BMOU2765984, IPXU3157077, MEDU2939937 та TCLU2055227) з вантажем - електродвигуни ). Сторони погодили здійснення відправлення FOB Fuzhou, Vincent до пункту призначення Київ, вул. Алма-Атинська, 12, адреса розмитнення: 08131, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 110-А, літера А. Вартість послуг - Еквівалент дол. США/Середнє арифметичне за 1*20 за послуги з організації морського фрахту, навантажувально-розвантажувальних робіт в порту призначення, експедирування в порту, перевезення автомобільним транспортом. 4*20*9950 долл.

На підтвердження факту надання транспортно-експедиторських послуг позивач надав акти виконаних робіт між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" та «Mediterrancan Shipping Company S.A.» від 13.04.2022 на суму 32908 доларів США, від 14.04.2022 на суму 465 доларів США, від 06.05.2022 на суму 12000 доларів США, від 30.05.2022 на суму 2240 доларів США, а загалом на суму в розмірі 47613 доларів США, за якими виконавець надав, а замовник прийняв послуги: Морське перевезення за маршрутом Фучжоу-Констанція, Коносамент MEDUFU977767, а також акти до рахунку №5516 від 20.05.2022 на суму 9400 євро, №5517 від 20.05.2022 на суму 1666 євро, №6000 від 20.05.2022 на суму 850 євро між Global Shipping&Forwarding S. євро R.L. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей", за якими виконавець надав послуги з міжнародного перевезення за маршрутом (Констанція, Румунія - Київ, Україна).

Також, позивачем було виставлено відповідачу наступні рахунки для сплати за контейнери BMOU2765984, IPXU3157077, MEDU2939937 та TCLU2055227: № 8321 від 01.04.2022 на суму 508 702, 84 грн - за міжнародне перевезення за межами України; № 85551 від 09.06.2022 на суму 70 913, 76 грн - за міжнародне перевезення за межами території України за маршрутом «м. Констанція, Румунія - м. Ісакча, Україна»; № 8437 від 17.05.2022 у сумі 508 702, 84 грн - за міжнародне перевезення за межами України та № 8612 від 22.06.2022 на суму 70 913, 76 грн - за міжнародне перевезення за межами території України за маршрутом «м. Констанція, Румунія - м. Рені, Україна».

Разом з тим, у зв`язку із зміною маршруту доставки вантажу відповідачу за договором №008-12/21 від 08.12.2021 та понесення додаткових витрат пов`язаних з організацією перевезення товару за кордоном, позивач також виставив відповідачу додаткові рахунки на оплату №8573 від 13.06.2022 на суму 273 217,38 грн., яка складається з: навантажувально-розвантажувальні роботи за межами України, брокерські послуги за межами України, автоперевезення за межами України, зберігання за межами України 01/06/22 - 07/06/22, винагорода експедитора на території України; №8620 від 24.06.2022 на суму 351 643,90 грн., яка складається з: навантажувально-розвантажувальні роботи за межами України, брокерські послуги за межами митної території України, супутні транспортно-експедиційні послуги за межами митної території України, автотранспортні послуги за межами України, зберігання вантажу за межами України 01/06/22 - 20/06/22, послуги з організації доставки транспортом, винагорода експедитора на території України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив оплату за надані послуги за договором на підставі виставлених рахунків на оплату №8551 від 09.06.2022, №8437 від 17.05.2022, №8321 від 01.04.2022, №8612 від 22.06.2022, №8573 від 13.06.2022 у загальному розмірі 1 432 450, 58 грн, зокрема, за рахунком №8573 від 13.06.2022 відповідач здійснив оплату на суму в розмірі 273 217, 38 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 713 від 15.06.2022, № 586 від 23.05.2022, № 432 від 04.04.2022, № 776 від 27.06.2022, № 764 від 23.06.2022.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявне також платіжне доручення № 798 від 30.06.2022 про сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів у розмірі 175 000, 00 грн, в призначенні платежу вказано: «оплата згідно договору транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021».

Проте, як вказує позивач у позовній заяві та підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву вказані кошти були сплачені відповідачем за рахунком №8620 від 24.06.2022, тож кошти у розмірі 175 000, 00 грн зараховані позивачем, як оплату за рахунком №8620 від 24.06.2022, у зв`язку з чим несплаченими залишилися грошові кошти у розмірі 176 643, 90 грн. (351 643, 90 грн - 175 000 , 00 грн).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що вартість перевезення контейнерів склала еквівалент 15 916,315 доларів США за 1 контейнер, замість погодженої вартості у заявці у розмірі 9 950 доларів США за 1 контейнер. Проте, позивач всупереч умов договору не здійснив попереднє погодження з відповідачем щодо збільшення вартості доставки.

Так, відповідно до п.4.1 договору оплата за цим договором здійснюється клієнтом на умовах 100% передоплати, якщо інше не передбачено погодженою сторонами Заявкою, у національній валюті України - гривні, на наступних умовах:

- оплата послуг морського фрахту та навантажувально-розвантажувальних робіт за межами України, здійснюється по курсу міжбанка;

- всі інші надані послуги оплачуються по курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

Клієнт оплачує рахунки експедитора з моменту виставлення рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора, якщо інше не передбачено заявкою. Датою виставлення рахунку є дата відправлення електронної версії рахунку на електронну адресу клієнта, вказану в розділі 9 цього договору. В якості виду електронного підпису відповідного рахунку сторони визначили наступну сукупність ознак: наявність посади уповноваженої особи експедитора та відправлення рахунку з електронної адреси експедитора, вказаної в розділі 9 цього договору. У випадку погодження сторонами вартості послуг експедитора у грошовому еквіваленті оплата наданих послуг здійснюється на дату виставлення рахунку.

Відповідно до п.4.2 договору у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, здійснених в інтересах клієнта та пов?язаних з виконанням цього договору, узгоджених з клієнтом відповідно до п. 3.2.11. договору, експедитор виставляє клієнту додаткові рахунки, які також підлягають оплаті.

Згідно п.2.2.10 договору, експедитор зобов`язується надавати на запити клієнта інформацію щодо ставок на перевезення вантажів, розмір державних та інших зборів та іншу інформацію. У разі зміни ставок на перевезення за ініціативою експедитора - повідомити про це клієнта за 3 доби до вступу нових умов в силу. При цьому, не можуть бути змінені вже погоджені шляхом підписання заявки або додаткової угоди.

У п.3.2.10, 3.2.11 договору сторони передбачили, що клієнт зобов`язаний оплатити рахунки експедитора у строк, передбачений у договорі. Відшкодувати експедитору всі інші додаткові витрати, які виникли при виконанні експедитором обов?язків в межах цього договору, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта. Всі додаткові витрати, виникнення яких залежить від волі або бажання клієнта, можуть бути здійснені експедитором лише за попереднім узгодженням з клієнтом. Всі інші витрати не потребують узгодження, але про них експедитор зобов?язаний невідкладно повідомляти клієнта.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення позивачем відповідача про зміну ставок на перевезення відповідно до умов договору транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021 та, відповідно докази попереднього узгодженням з клієнтом (відповідачем) додаткових витрат.

В той же час, суд звертає увагу, що гарантійним листом від 30.06.2022 відповідач визнав наявну заборгованість перед позивачем у сумі 351 643,90 грн., яка виникла на підставі договору та рахунку №8620 від 24.06.2022 р., та гарантував здійснити оплату в сумі 175 000 грн. у строк до 01.07.2022, 58 881, 30 грн. - у строк до 07.07.2022, 58 881, 30 грн. у строк до 14.07.2022, 58 881, 30 грн. - у строк до 21.07.2022.

Вказаний лист підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" та скріплений печаткою підприємства відповідача без заперечень та зауважень, в добровільному порядку.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача, стосовного того, що вказаний гарантійний лист було підписано директором відповідача під впливом позивача, оскільки таки твердження відповідача не підтверджені жодними належними та допустимими доказами у справі. Крім того, судом враховано, що відповідач здійснив часткову оплату за надані послуги за договором, що визначені в рахунку на оплату №8573 від 13.06.2022, а саме відповідач здійснив оплату на суму в розмірі 273 217, 38 грн., при цьому у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що кошти у розмірі 175 000, 00 грн були сплачені ним за рахунком №8620 від 24.06.2022.

Суд зазначає, що вказані конклюдентні дії відповідача із визнання боргу та здійснення часткової оплати свідчать про погодження відповідачем додаткових витрат позивача при здійсненні послуг з транспортно-експедиторського обслуговування за спірним договором, а також про прийняття вказаних послуг останнім.

Проте, відповідач оплати наданих позивачем послуг у повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що станом на дату винесення рішення у даній справі боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих послуг у розмірі 176 643, 90 грн.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 176 643,90 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за загальний період прострочення виконання зобов`язання з 08.07.2022 по 19.09.2022 у розмірі 116 584, 38 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто, пеня та спосіб її розрахунку є істотною умовою договору, з приводу якого сторонам слід дійти чіткої згоди про її розмір та порядок нарахування.

Отже, чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", частиною другою статті 36 Закону України "Про телекомунікації". за змістом яких розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач визначив підставою для нарахування пені саме гарантійний лист відповідача від 30.06.2022, проте за своєю правовою природою вказаний лист не є правочином, який укладено між сторонами, щодо розміру та бази нарахування пені в даному випадку. Даний гарантійний лист є лише документом, який містить факт визнання основної заборгованості відповідача перед позивачем за договором транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021. При цьому, суд звертає увагу, що жодних інших підстав для нарахування пені в даному випадку позивач не визначив, зокрема, п.5.17 договору транспортно - експедиторського обслуговування №008-12/21 від 08.12.2021.

За таких підстав, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" пені за загальний період прострочення виконання зобов`язання з 08.07.2022 по 19.09.2022 у розмірі 116 584,38 грн. задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правовою допомогою.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2022 між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьорст Вей» (далі - клієнт) та Адвокатським бюро «Портний та партнери» (далі - бюро) укладено договір-доручення про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого бюро зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, але не виключено за окремими дорученнями.

Так, позивачем додано до позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву рахунки № 24/09 від 19.09.2022 та та № 04/12 від 02.12.2022, в яких наведено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а саме: аналіз первинних документів відносно ТОВ "Еквівес", напрацювання правової позиції стосовно ТОВ "Еквівес", підготовка позовної заяви відносно ТОВ "Еквівес" до Господарського суду м. Києва, оформлення та подача позовної заяви до Господарського суду м. Києва, аналіз відзиву ТОВ "Еквівес" по справі №910/9783/22, відповідь на відзив ТОВ "Еквівес".

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем здійснено оплату послуг адвоката на загальну суму 18 900, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3463 від 20.09.2022 на суму 12 000, 00 грн, № 3397 від 05.12.2022 на суму 6 900, 00 грн.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявний ордер №1130337 від 19.09.2022 на представництво інтересів позивача Портним М.І., як адвокатом Адвокатського бюро «Портний та партнери». Крім того, у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 10.06.2016 року 58, виданого на ім`я Портного М.І.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до частини 5, 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

За таких обставин, враховуючи те, що судом частково задоволено позовні вимоги, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд зазначає, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвокатів є співмірним із складністю даної справи та підлягає розподілу між сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тож, з відповідач на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 385, 56 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьорст Вей» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (вул. Гната Хоткевича, буд. 8, офіс 199, м. Київ, 02094, ідентифікаційний код - 37502259) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьорст Вей" (вул. Грецька, буд. 2, офіс 7/2, с. Фонтанка, Лиманський район, Одеська область, 67571, ідентифікаційний код - 40705426) 176 643 (сто сімдесят шість тисяч шістсот сорок три) грн 90 коп. - заборгованості, 2 649 (дві тисячі шістсот сорок дев`ять) грн 66 коп. - судового збору та 11 385 (одинадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 56 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков