ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1861/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року

у справі №916/1861/21

за позовом Заступника керівника Біляївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до Фізичної особи підприємця Саламатіна Юрія Володимировича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області (колишнє Управління Укртрансбезпеки у Волинській області)

про стягнення 38 290,17 грн.

(суддя першої інстанції: Степанова Л.В., дата та місце ухвалення рішення: 06.09.2022, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

В червні 2021 року Заступник керівника Біляївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи підприємця Саламатіна Юрія Володимировича про стягнення 38290,17 грн.

В обґрунтування позову Заступник керівника Біляївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті посилався на недодержання Фізичною особою підприємцем Саламатіним Юрієм Володимировичем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року по даній справі позов Заступника керівника Біляївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до відповідача Фізичної особи підприємця Саламатіна Юрія Володимировича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про стягнення 38290,17 грн. задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи підприємця Саламатіна Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Держави (, юридична адреса: 03135, м. Київ, просп. Перемоги, 14), до Державного бюджету за наступними реквізитами: р/р иА0003536 в ГУК у Волинській області м. Ківерці, , призначення платежу 22160100 плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 626,13 євро, що еквівалентно 19145,17 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 04.03.2019. Стягнуто з Фізичної особи підприємця Саламатіна Юрія Володимировича АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) 1135,00грн. судового збору.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що за наслідками вказаного контролю фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Волинській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0021577 від 04.03.2019, у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів. 04.03.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області складено довідку №0002140 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0021577 від 04.03.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Посилання відповідача на те, що ФОП Саламатіна Ю.В. не було визнано перевізником, а тому посадовою особою Управління Укртрансбезпеки в Одеській області останнього не було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності за порушення ч.1, абз.15, ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» судом до уваги не прийнято, оскільки зазначене спростовується наявною в матеріалах справи копією постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №116020 від 22.04.2019, згідно якої з ФОП Саламатіна Ю.В. стягнуто адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00грн. на підставі акту №133291 від 04.03.2019 та постановою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кольца К.Ю. ВП №59578833 від 05.08.2019 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із сплатою боржником штрафу у добровільний строк.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що відповідачем перевозився вантаж на який дозвіл не видається, подвійна плата згідно п.2.1. Порядку №879 не застосовується, у зв`язку з чим судом було перераховано плату за проїзд та згідно розрахунку вона складає 626,13євро, що еквівалентно 19145,14 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 04.03.2019.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року по справі №916/1861/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позову Заступника керівника Біляївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи підприємця Саламатіна Юрія Володимировича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області (колишнє Управління Укртрансбезпеки у Волинській області) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом і ухвалити нове рішення про задоволення позову у відповідній частині.

На думку скаржника, рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 по справі №916/1861/21 у частині відмови у задоволенні позову, підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема вимог ст. 2, 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух», ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», п. 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2009 (далі - Порядок №879) та порушенням норм процесуального права, зокрема вимог ст.236 Господарського процесуального кодексу України, з невірним врахуванням висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 29.01.2020 по справі №814/1460/16 (провадження №К/9901/36243/18).

Апелянт вважає хибними висновки суду першої інстанції щодо перерахування плати за проїзд, що згідно розрахунку склала 626,13 євро, що еквівалентно 19145,17 грн. відповідно до офіційного курсу, оскільки суд першої інстанції виходив з того, що подвійна плата згідно п.21 (п.2.1, як помилково вказано в оскаржуваному судовому рішенні, відсутній) Порядку №879, який застосовано позивачем для розрахунку плати за проїзд відповідача, використовується у разі відсутності дозволу. Проте оскільки, як встановлено судом, відповідачем перевозився подільний вантаж, на який дозвіл не видається, то і подвійна плата згідно Порядку №879 не нараховується.

Апелянт не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду в цій частині зазначає, що зі змісту вказаного нормативного припису вбачається, що наведені частини п.21 Порядку №879 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) не є взаємообумовленими. Водночас за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, передбачена плата у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України безвідносно типу вантажу подільний/неподільний.

Як зазначає апелянт, положення Порядку №879, як і Закон України «Про автомобільний транспорт» взагалі не містять розмежувань щодо справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в залежності від типу вантажу.

У своїй апеляційній скарзі Заступник керівника Одеської обласної прокуратури наводить розрахунок виконаний відповідно до формули за наступними параметрами: П=(Рзм+Рнв+Рг) х В х К, де Рзм 0 євро/км (перевищення загальної маси), Рнв 0,27 євро/км (згідно ставок плати за проїзд перевищення осьових навантажень, зокрема на одиночну вісь тягача IVECO BH5729HI перевищення становило 16,4% (від 10 до 20 відсотків включно 0,27 євро/км), Рг 0 (перевищення габаритних параметрів), В пройдена відстань 773 км, К на 10-40 відсотків у потрійному розмірі (коефіцієнт 3), П = (0+0,27+0)*773(відстань)*3(коефіцієнт)*2(п.21 Порядку №879 відсутній дозвіл)=1252,26 євро, що еквівалентно 38290,17 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 04.03.2019, яка і підлягала сплаті відповідачем.

Отже, на думку скаржника, застосування позивачем п.21 Порядку №879 під час розрахунку плати за проїзд №230/ОАД від 04.03.2019 відповідає нормативно-правовим приписам, а висновок господарського суду першої інстанції про протилежне не відповідає вимогам законодавства України, що призвело до неправильного вирішення справи.

На переконання заявника апеляційної скарги, розрахунок №230/ОАД від 04.03.2019 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який здійснено ФОП Саламатіну Ю.В., ураховуючи п.21 Порядку №879, у розмірі 1252,26 євро, що еквівалентно 38 290,17 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 04.03.2019, є законним та обґрунтованим. Саме плата за проїзд у розмірі 1252,26 євро, що еквівалентно 38290,17 грн., яка не сплачена у добровільному порядку відповідачем, підлягає стягненню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 року апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року по справі №916/1861/21 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст.258 Господарського процесуального кодексу України, та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто апелянту.

12.10.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року по справі №916/1861/21, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1702,50 грн.

Крім того, 14.10.2022 від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло друге клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року по справі №916/1861/21, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1702,50 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року по справі №916/1861/21; витребувано з Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1861/21.

15.11.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1861/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 вирішено розглянути апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року по справі №916/1861/21 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач та інші учасники справи не скористались своїм правом та не надали суду відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до приписів чинного Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вказує прокурор, Біляївською окружною прокуратурою Одеської області вивчено матеріали Управління Укртрансбезпеки у Волинській області щодо порушення автомобільним перевізником Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №30 від 18.01.2001р., а саме працівниками Управління Укртрансбезпеки у Волинській області на 127 км автодороги Н-22 Устилуг Луцьк Рівне проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В ході перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки «IVECO» модель - 440Е43, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причіп марки «БСНМТ2», модель - «БРЯ 24», реєстраційний номер - НОМЕР_3 , який здійснював перевезення вантажу до м. Одеса. За наслідками вказаного контролю фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Волинській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0021577 від 04.03.2019р., у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів. При цьому, 04.03.2019р. Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області складено довідку №0002140 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0021577 від 04.03.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Як вбачається зі складених документів за результатами вагового контролю перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням нормативних вагових обмежень, а саме: загальна маса 39,9т, при допустимих 44т., навантаження на одиничну вісь 12,8т при допустимих 11 т., відстань перевезення 773км.

Прокурор вказує, що методика розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобі залежно від маси такого транспортного засобу на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту, встановлено у п. 30 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2009, відповідно до якого, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра. Згідно з п. 31-1 означеного Порядку, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10% - у подвійному розмірі; на 10-40% - у потрійному розмірі; більше як на 40% - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Волинській області також 04.03.2019 складено розрахунок №230/0АД плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно акту №0021577 від 04.03.2019, яким ФОП Саламатіну Юрію Володимировичу визначено суму плати за проїзд у розмірі 1252,26 євро, що еквівалентно 38290,17 грн.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки. Однак, вищевказана палата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 38290,17 грн., відповідачем у встановленому законом порядку та строк, визначений у повідомленні від 31.05.2019, самостійно сплачена не була. Крім того, на момент звернення до суду відповідачем зазначені кошти в добровільному порядку не сплачено.

Вказане стало підставою для звернення прокурора до суду з вимогами про стягнення з відповідача на користь державного бюджету плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 1252,26 евро, що еквівалентно 38290,17 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 04.03.2019.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідач був запрошений на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення кодексу України «Про адміністративні правопорушення» за актом №133291 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.03.2019р. у приміщення Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (зараз - Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки). В ході розгляду справи було з`ясовано, що ФОП Саламатін Ю.В. не є власником транспортного засобу марки ІVЕСО державний номерний знак НОМЕР_2 , про що помилково зазначено в акті №133291 від 04.03.2019р. та не являється перевізником. До даного перевезення відповідач жодного відношення не мав, про його існування дізнався тільки з листа запрошення Управління Укртрансбезпеки в Одеській області. Окрім того, водій ОСОБА_1 ніколи не перебував у трудових стосунках з відповідачем. З наведених підстав ФОП Саламатін Ю.В. не було визнано перевізником, а тому посадовою особою Управління Укртрансбезпеки в Одеській області останнього не було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності за порушення ч.1, абз.15, ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Відповідач зазначав що Акт №133291 складений з порушенням, оскільки містить неправдиві відомості стосовно власника вантажного транспортного засобу, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом. Докази, які б підтверджували протилежне позивачем не надані, в матеріалах справи відсутні. Талон не містить жодних реквізитів та необхідних відомостей щодо ваг, якими облаштований пересувний пункт, що унеможливлює встановити чи утримувались ваги у робочому стані; проводилась періодична повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Похідними документами складеними на підстави талона є Довідка №0002140 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.03.2019р. та Акт №0021577 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 04.03.2019р., які містять відомості щодо перевищення нормативно допустимих параметрів встановлених саме на підставі талона, який не можна вважати належним та допустимим доказом. Довідка №0002140 не містить зазначення часу її складання, що унеможливлює встановити протягом якого часу здійснювалось оформлення матеріалів. Свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки містить відомості про ваги, які здійснюють зважування в статичному режимі. Методика зважування в статичному режимі не затверджена. А зважування в статичному режимі призначене тільки для зважування рідких та сипучих вантажів.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському, електричному, залізничному транспорті.

Згідно пп. 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно- вагового контролю.

У відповідності до абзацу першого п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною 7 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», абз. 2 п. 12 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011, визначено, що орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує виконувати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації Державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1378-р від 16.12.2015 «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Укртрансінспекцію, припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006р. органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

З огляду на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Законом України «Про автомобільний транспорт», а саме статтею 6, передбачено повноваження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, яким, як зазначалося вище, є Укртрансбезпека.

Пунктом 5 Положення передбачено, Укртрансбезпека здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Так, зокрема, Укртрансбезпека з поміж іншого наділена повноваженням не лише здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування та нарахування, у разі виявлення порушень, плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, але й вживати заходів щодо стягнення такої плати за проїзд.

Процедуру здійснення державного контролю визначено постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі - Порядок №1567). Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують

нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 (далі - Порядок №879).

Частиною 7 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів у та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, зараховується до державного дорожнього фонду.

Пунктом 26 Порядку №879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Таким чином, беручи до уваги положення п. 1 Положення, норми Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші підзаконні нормативно-правові акти, Укртрансбезпека має підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, а несплата суб`єктами господарювання таких коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За визначенням, наведеним у пп. 4 п. 2 Порядку №879: габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 наведене визначення поняття «документальний габаритно-ваговий контроль» - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Відповідно до п. 4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 3 Порядку №879: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За результатами здійснення габаритно- вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. (п. 20 Порядку №879)

Судом встановлено, що позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

Як зазначалося раніше, працівниками Управління Укртрансбезпеки у Волинській області на 127 км автодороги Н-22 Устилуг Луцьк Рівне проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

В ході перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки «IVECO» модель - 440Е43, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причіп марки «БСНМТ2», модель - «БРЯ 24», реєстраційний номер - НОМЕР_3 , який здійснював перевезення вантажу до м. Одеса.

За наслідками вказаного контролю фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Волинській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0021577 від 04.03.2019, у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів 04.03.2019. Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області складено довідку №0002140 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0021577 від 04.03.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги, прокурор оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та просить в цій частині рішення місцевого господарського суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 по справі №916/1861/21 відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу судом апеляційної інстанції переглядається лише в частині доводів та вимог прокурора.

Так, для розрахунку позивачем було застосовано п.21 Порядку №879, яким передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України., а з врахуванням п. 31-1 Порядку №879 така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати.

Відповідачем перевозився подільний вантаж штапельне волокно.

Згідно з п.22.5. Правил дорожнього руху (в редакції, що діяла станом на момент здійснення контролю та складання акту про перевищення нормативних вагових параметрів) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно висновків Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладених в постанові від 29.01.2020 по справі №814/1460/16 (провадження № К/9901/36243/18) чинним законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрі.

З огляду на вищевикладене, подвійна плата згідно п.21 Порядку №879 застосовується у разі відсутності дозволу.

Посилання прокурора на неприйнятність вказаної постанови Верховного Суду у справі №814/1460/16 судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються висновками постанови Верховного Суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що відповідачем перевозився вантаж на який дозвіл не видається, а подвійна плата згідно п.21 Порядку №879 не застосовується.

Так, судом було правомірно перераховано плату за проїзд та згідно розрахунку вона складає 626,13 євро, що еквівалентно 19145,14 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 04.03.2019.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з проведеним судом розрахунком та вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 626,13 євро, що еквівалентно 19145,17 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку 04.03.2019.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони вірних висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року у справі №916/1861/21 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року у справі №916/1861/21 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року у справі №916/1861/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року у справі №916/1861/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош