ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1745/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.,

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Бебик А.М.

за участю представників сторін:

від заявника не з`явився;

від відповідача Хаджи І.Д., ордер серія АТ №1030922 від 26.10.2022р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від „28 липня 2022р. про забезпечення позову, подану до звернення до суду з позовною заявою

у справі №916/1745/22

за заявою Приватного підприємства «БІЛООЗІР`Я»

до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області

головуючий суддя: Волков Р.В.

місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 19.01.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 Приватне підприємство «БІЛООЗІР`Я» звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить суд:

1)заборонити Кубейській сільській раді Болградського району Одеської області вчиняти будь-які дії щодо Антонівського колодязя, що є предметом договору оренди між Оріхівською сільською радою (на теперішній час ввійшла до складу Кубейської сільської ради згідно Розпорядження КМУ від 12 червня 2020 р. № 720-р) та Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я» (), у тому числі передачу його у користування та володіння третім особам;

2) заборонити передачу Антонівського колодязя Кубейській сільській раді Болградського району Одеської області;

3) забезпечити доступ до використання Антонівського колодязя Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я».

Заяву мотивовано тим, що між Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я» та Оріхівською сільською радою Болградського району Одеської області, правонаступником якої є Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області (далі сільрада) було укладено Договір оренди від 20.04.2010 (далі Договір), згідно з яким сільрада передала в оренду Приватному підприємству «БІЛООЗІР`Я» Антонівський колодязь, розташований на території Оріхівської сільської ради

Посилаючись на умови укладеної з сільрадою Додаткової угоди від 16.03.2015, заявник звертає увагу, що Договір на теперішній час є чинним, а Приватне підприємство «БІЛООЗІР`Я» як орендар зі своєї сторони належним чином виконує передбачені Договором зобов`язання.

Також заявник вказує, що 23.05.2022 листом №640 Кубейська сільська рада повідомила про те, що 07.03.2021 термін дії Договору закінчився та змусила припинити користуватися орендованим майном. А 05.07.2022 листом №915 Кубейська сільська рада повідомила, що на підставі розпорядження т.в.о. голови Кубейської сільської ради від 05.07.2022 №72 «Про створення комісії» 19.07.2022 відбудеться проведення прийому-передачі комунального майна Антонівського колодязя. Зазначає, що Кубейською сільською радою проігноровано той факт, що майно (Антонівський колодязь) знаходиться в оренді ПП «БІЛООЗІР`Я».

Крім того заявник вважає, що Кубейська сільська рада своїм розпорядженням від 05.07.2022 №72 порушила права ПП «БІЛООЗІР`Я» як законного користувача майна відповідно до Договору, незаконно втрутилась у господарську діяльність підприємства та здійснює заходи, що перешкоджають орендарю користуватись орендованим майном у передбачений законом спосіб.

Заявник також вказав, що 19.07.2022 близько 10:30 посадові особи Кубейської сільської ради здійснили заходи з вилучення у Приватного підприємства «БІЛООЗІР`Я» орендованого Антонівського колодязя всупереч чинному Договору та чинному законодавству, прибувши до об`єкта оренди та замінивши замки на насосній станції. Вказані дії були мотивовані представниками сільради закінченням строку дії Договору.

У заяві Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я» також було зазначено, що предметом майбутнього позову до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області стане:

- визнання дійсним Договору оренди Антонівського колодязя від 20 квітня 2010 року;

- визнання протиправним розпорядження Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.07.2022 №72 «Про створення комісії», згідно з яким прийнято рішення провести заходи з прийому-передачі комунального майна, а саме орендованого Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я» Антонівського колодязя.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.07.2022 року у справі №916/1745/22 (суддя Волков Р.В.) заяву Приватного підприємства «БІЛООЗІР`Я» про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Кубейській сільській раді Болградського району Одеської області: - обмежувати Приватному підприємству «БІЛООЗІР`Я» доступ до Антонового колодязя, а також чинити перешкоди Приватному підприємству «БІЛООЗІР`Я» у користуванні Антоновим колодязем, розташованим на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області; - передавати у користування та володіння третім особам Антоновий колодязь, що є предметом Договору оренди від 20.04.2010, укладеного між Оріхівською сільською радою Болградського району Одеської області (правонаступник Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області) та Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я». У задоволенні решти заяви відмовлено.

Застосовуючи такі заходи забезпечення позову, суд виходив з того, що зазначений спосіб забезпечення відповідає предмету позову. Водночас, його вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед спрямоване лише для збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті заявлених вимог в рамках майбутнього позову.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.07.2022 по справі №916/1745/22 про забезпечення позову, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви Приватного підприємства «БІЛООЗІР`Я» про забезпечення позову в повному обсязі.

Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області вважає ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.07.2022 незаконною, винесеною з грубим порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню з огляну на наступне.

Заявник апеляційної скарги вказує, що із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що предметом майбутнього позову до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області стане вимога про визнання дійсним Договору оренди Антонівського колодязя від 20 квітня 2010 року та вимога про визнання протиправним розпорядження Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.07.2022 №72 «Про створення комісії», згідно з яким прийнято рішення провести заходи з прийому-передачі комунального майна, а саме орендованого Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я» Антонівського колодязя.

Аналізуючи зміст ст.. 20 ГПК України апелянт вказує, що вимога ПП «БІЛООЗІР`Я» про визнання протиправним розпорядження Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.07.2022 №72 не може розглядатись господарськими судами.

Таким чином господарський суд грубо порушив приписи ст.. 138 ГПК України прийнявши до розгляду заяву ПП «БІЛООЗІР`Я» про забезпечення позову, в якій прямо зазначено, що буде заявлена позовна вимога не підсудна господарському суду.

Крім того, скаржник вважає, що намір ПП «БІЛООЗІР`Я» заявити вимогу про визнання дійсним договору оренди підтверджує той факт, що на теперішній час у заявника відсутній укладений відповідно до вимог чинного законодавства договір оренди Антонівського колодязя.

На думку скаржника, задовольняючи заяву ПП «БІЛООЗІР`Я» про забезпечення позову шляхом заборони Кубейській сільській раді Болградського району Одеської області обмежувати Приватному підприємству «БІЛООЗІР`Я» доступ до Антонового колодязя, а також чинити перешкоди Приватному підприємству «БІЛООЗІР`Я» у користуванні Антоновим колодязем, розташованим на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, господарським судом оскаржуваною ухвалою вже фактично вирішено спір по суті за вимогою про визнання дійсним договору оренди та фактично передано в оренду ПП «БІЛООЗІР`Я» Антоновий колодязь.

З наведеного вище вбачається, що оскаржувана ухвала винесена з неповним з`ясуванням обставин справи, а саме зі змісту заяви та доданих до неї документів неможливо зробити висновок, що ПП «БІЛООЗІР`Я» на день звернення із заявою про забезпечення позову був належним користувачем або орендарем спірного Антонового колодязю. Ці питання повинні вирішуватись під час розгляду справи по суті, оскільки ПП «БІЛООЗІР`Я» має намір заявити вимогу про визнання дійсним договору оренди.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від „28 липня 2022р. про забезпечення позову у справі №916/1745/22; призначено розгляд апеляційної скарги Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області до розгляду на 17 листопада 2022 року об 11:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/1745/22 відбудеться 19.01.2023 о 14:30.

В судовому засіданні 19.01.2023 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник ПП «БІЛООЗІР`Я» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПП «БІЛООЗІР`Я».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення присутнього представника скаржника, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Судова колегія зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що в даному випадку ПП «БІЛООЗІР`Я» вважає себе належним орендарем Антонового колодязю, і має на меті захист своїх прав орендаря, які не визнаються Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що в даній справі позивач має на меті звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.04.2010 між заявником (орендарем) та сільрадою (орендодавцем) було укладено Договір оренди, предметом якого є Антоновий колодязь, розташований на території Кубейської (раніше Оріхівської) сільської ради Болградського району Одеської області.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №720 Оріхівська сільська рада Болградського району Одеської області увійшла до складу Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області.

Додатковою угодою від 16.03.2015 до Договору заявник та сільрада внесли зміни до Договору та узгодили, що Договір укладається на строк 2 роки 11 місяців і діє з 20.04.2010. У випадку якщо жодна зі сторін не повідомить іншу сторону протягом 30 днів до закінчення строку дії Договору, Договір автоматично пролонгується на 2 роки 11 місяців і на тих же умовах, на яких він був укладений.

Листом від 05.07.2022 № 915 сільрада повідомила заявника, що на підставі розпорядження від 05.07.2022 № 72 «Про створення комісії» необхідно погодити двох представників підприємства для включення у склад комісії щодо проведення прийому-передачі комунального майна Антонового колодязя, що відбудеться 19.07.2022 о 10:00.

Як зазначено у заяві, 19.07.2022 близько 10:30 год. представники сільради прибули до Антонівського колодязя та замінили замки на насосній станції, фізично блокувавши роботу підприємства з розвезення питної води населенню с. Оріхівка, зокрема, школам, садкам, будинку культури, абмулаторії, сільраді тощо, та з використання колодязя у власній господарській діяльності згідно з умовами Договору.

Заявник зазначив, що згідно з приписами чинного законодавства та умовами самого Договору, останній є чинним, а сільрада протиправно повідомляє про закінчення строку дії Договору, чим чинить перешкоди та блокує господарську діяльність ПП «БІЛООЗІР`Я».

Водночас умовами Договору передбачено право орендаря самостійно використовувати орендоване майно в рамках, передбачених статутними документами, чинним законодавством і даним Договором.

Як зазначалось вище, предметом майбутнього позову ПП «БІЛООЗІР`Я» до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області стане:

- визнання дійсним Договору оренди Антонівського колодязя від 20 квітня 2010 року;

-визнання протиправним розпорядження Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.07.2022 №72 «Про створення комісії», згідно з яким прийнято рішення провести заходи з прийому-передачі комунального майна, а саме орендованого Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я» Антонівського колодязя.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані заявником докази на даному етапі судового процесу свідчить про те, що Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області вчиняються перешкоди у користуванні орендованого заявником майна Антонового колодязя.

З огляду на викладене та надані заявником докази на даному етапі судового процесу, свідчать про те, що існує ймовірність того, що до закінчення розгляду спору

за позовом ПП «БІЛООЗІР`Я», Кубейська селищна рада може розпорядитися спірним колодязем, зокрема передати їх у власність або оренду третіх осіб, тощо; такі обставини можуть призвести до ситуації, коли позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, є достатньо обґрунтованими.

Таким чином, судова колегія вважає цілком обґрунтованим та законним висновок суду першої інстанції про доведеність заявником наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певних видів забезпечення позову, зокрема, наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони Кубейській сільській раді Болградського району Одеської області: обмежувати Приватному підприємству «БІЛООЗІР`Я» доступ до Антонового колодязя, а також чинити перешкоди Приватному підприємству «БІЛООЗІР`Я» у користуванні Антоновим колодязем, розташованим на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області; передавати у користування та володіння третім особам Антоновий колодязь, що є предметом Договору оренди від 20.04.2010, укладеного між Оріхівською сільською радою Болградського району Одеської області (правонаступник Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області) та Приватним підприємством «БІЛООЗІР`Я».

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що зазначені заходи забезпечення позову є тимчасовими (до закінчення розгляду справи) та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду цієї справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Крім того, застосування вищевказаних заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів селищної ради. При цьому, спірний колодязь фактично перебуває у володінні селищної ради, а обмежується лише можливістю розпорядження ним.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував висновки суду першої інстанції, не довів порушення судом норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення. Також, апелянтом не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесені оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 28.07.2022 року у справі №916/1745/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.07.2022 року по справі №916/1745/22 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

24.01.2023р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький