ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2023м. ХарківСправа № 922/786/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м.Київ
до Акціонерне товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", м.Харків
про стягнення коштів 18 522,58 грн.
за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення 18 522,58 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача судові витрати, що складаються з 2481,00 грн. сплаченого судового збору та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 09.08.2022 р. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" автомобіля та на те, що позивачем було виплачено страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 032005/4615/0000124 від 13.11.2020, у зв`язку з чим до нього перейшло право зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.04.2022 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути виявлені недоліки.

16.05.2022 позивачем заявою (вх.№4832/22) усунено недоліки, які були підставою для винесення ухвали від 28.04.2022.

17.05.2022 ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/786/22, а також судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.07.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№7037), в якому просить відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі, послаючись при цьому на те, що за результатами розгляду страхової справи за заявою ОСОБА_1 було складено Страховий акт №1789/2021-Го від 16.11.2021 та в той же день була здійснена за платіжним дорученням №4986 виплата страхового відшкодування у розмірі 11 169,56 грн., тобто відповідачем виконано всі обов`язки як страховика за фактом ДТП, яке сталося 09.08.2021 року, з урахуванням чого заявлені позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими.

Разом із цим документи, як зазначені додатками до відзиву на позовну заяву не були додані відповідачем, про що канцелярією господарського суду Харківської області 21.07.2022 було складено відповідний Акт.

Ухвалою від 05.09.2022 відкладено судове засідання на 07.10.2022 та повідомлено відповідача про необхідність подання до суду письмових доказів, які зазначені у додатку до відзиву та мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

05.10.2022 на електронну адресу суду від відповідача разом з клопотанням про долучення доказів надійшли документи: Копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.09.2021; копія довіреності представника №14-12/4 від 14.12.2021; страховий акт №1789/2021-ГО від 16.11.2021; платіжне доручення №4986 від 16.11.2021.

Протокольною ухвалою від 07.10.2022 вищевказані документи були долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.10.2022 вирішено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №922/786/22 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 11.11.2022 о 12:15.

У підготовчому засіданні 11.11.2022 було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 13.01.2023 р. об 11:00.

Позивач у судове засідання 13.01.2023 не з`явився, просив у клопотанні (вх.15955 від 09.12.2022) розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Відповідач у судове засідання 13.01.2023 року свого повноважного представника не направив, хоча був належно повідомлений в порядку ст.120-121 ГПК України про час та місце розгляду цієї справи.

Згідно ч.3, ч. 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), а також Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі№10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Враховуючи, що судом було здійснено всі необхідні заходи, щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між ПрАТ "Страховою компанією "Уніка" та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» від 13.11.2020 року № 032005/4615/0000124, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, які не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Mazda 3» д/н НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Відповідно до п.13 Договору його строк встановлено з 14.11.2020р. по 13.11.2021р.

09.08.2021 року в Харківській області у м.Дергачі по вул. Залізнична, 1 відбулась дорожно-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «WOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 04.10.2021 у справі №619/4070/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до рахунку СТО ТОВ «АККО МОТОРС» №КА5- від 18.08.2021 року, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 22 667,58 грн.

Відповідно до п.п.15.1, 15.2 Договору обумовлено варіант розрахунку суми страхового відшкодування на базі СТО офіційного дилера марки ТЗ, відшкодування збитків здійснюється без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті.

Відповідно до страхового акту від №00450037 від 26.08.2021 позивачем була виплачена сума виплати страхового відшкодування страхувальнику за вищевказаним договором 18 522,58 грн. (22 667,58 грн. страхова сума 4 145,00 грн. франшиза зг. п. 9.2 Договору), що підтверджується платіжним дорученням №242297 від 27.08.2021р.

При цьому, позивачем вказано, що цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи - водія ОСОБА_2 , на момент настання події була застрахована Акціонерним Товариством "Страхова компанія "Мега-Гарант" відповідно до Полісу А201266026 (ліміт за шкоду майну 130 000,00 грн, франшиза 00,00 грн.), що підтверджується відомостями з ЦБД з МТСБУ.

Отже, з моменту виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача по відшкодуванню спричинених ОСОБА_2 збитків (виплати страхового відшкодування) із вирахуванням франшизи на суму 18 522,58 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є суброгацією.

Як вбачається із матеріалів справи, грошові кошти в розмірі 22 667,58 грн. на підставі виставленого рахунку №КА5- від 18.08.2021 були перераховані ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" на користь СТО ТОВ «АККО МОТОРС» згідно платіжного доручення № 242297 від 27.08.2021, отже до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах суми 18 522,58 грн. (з урахуванням франшизи).

За приписами пункту 5.3. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566, інформація, отримана з бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - МТСБУ), використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов`язкового страхування.

За даними ЦБД МТСБУ цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «WOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент настання події була застрахована Акціонерним Товариством "Страхова компанія "Мега-Гарант" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201266026.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон) якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. При цьому, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Разом з тим, приписами частини 1 статті 22 Закону, яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

При цьому, суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення (керуючись статтею 236 ГПК України, суд враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17).

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Відповідно до пункту 7.3.8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі в тексті - Методика) значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Згідно п. 7.3.9 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у п. 4.1 дод. 4.

Як вбачається з матеріалів справи, строк експлуатації пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Mazda» д/н НОМЕР_1 складає менше одного року. Відповідно, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) для складників пошкодженого ТЗ є таким, що дорівнює нулю (пункт 7.3.8 та 7.3.9 Методики)

Отже, наявні в матеріалах справи рахунок №КА5- від 18.08.2021 СТО ТОВ «АККО МОТОРС» із зазначенням у ньому вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та платіжне доручення № 242297 від 27.08.2021 є належними доказами фактично здійснених позивачем витрат, зумовлених ДТП, по виплаті страхового відшкодування.

Твердження відповідача про відсутність обґрунтованих підстав для стягнення з нього страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 18 522, 58 грн. у зв`язку із виплатою ним своєму страхувальнику ОСОБА_1 по факту цього ДТП страхового відшкодування у розмірі 11 169,56 грн. суд вважає помилковим, оскільки така виплата відповідно до платіжного доручення №4986 була здійснена відповідачем 16.11.2021, тобто значно пізніше виплати страхової суми позивачем за платіжним дорученням №242297 від 27.08.2021. При цьому суд вважає, що приймаючи заяву від ОСОБА_1 17.09.2021 відповідач мав можливість з`ясувати наявність інших видів страхування по відношенню до транспортного засобу потерпілого та відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" про стягнення з АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 18 522,58 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн та судовий збір за подання даного позову у розмірі 2 481,00 грн.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як свідчать матеріали справи, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (клієнт) та Адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" (Бюро) укладено договір № 1/20ю від 31.12.2020 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого Адвокатське бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" зобов`язується за дорученням Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" надати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", що підтверджується Договором про надання правової допомоги.

Пунктом 1 додатку №1 від 07.02.2022 до договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020 погоджена фіксована сума гонорару адвоката за договором у розмірі 6000,00 грн, а отже він не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідно до підписаного 07.02.2022 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та Адвокатським бюро акту надання послуг №11 до договору про надання правової допомоги позивачем прийнято послуги з надання правової допомоги на суму 6 000,00 грн.

Згідно Договору № 1/20ю про надання правової допомоги та Додатку № 1 до нього від 07.02.2022 позивачем згідно рахунку №11 від 07.02.2022 сплачено на користь Адвокатського бюро 6 000,00 грн. платіжним дорученням № 3165 від 14.02.2022.

Дослідивши надані докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн, беручи до уваги рівень складності даної справи, об`єм вчинених представником позивача дій, а також керуючись критерієм реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що дані докази підтверджують суму витрат позивача на професійну правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн та підлягають стягненню з відповідача.

Ураховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі у розмірі 2 481,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 8, 9, 16, 27 Закону України "Про страхування", статтями 6, 11, 525, 526, 512, 514, 979, 985, 993, 999, 1192 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 73, 74, 86, 91, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ідентифікаційний код 30035289) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 6 літ. В, ідентифікаційний код 20033533) страхове відшкодування в порядку суброгації 18 522 грн. 58 коп., судові витрати у справі у вигляді судового збору 2 481 грн. 00 коп. та витрати на професійну правову допомогу 6 000 грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно дост. 256 Господарського процесуального кодексу Українина рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "20" січня 2023 р.

Суддя С.Ч. Жельне