ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 Справа № 914/1920/22

За позовом: Львівського комунального підприємства «Шляхово ремонтне підприємство Галицького району», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вояж Львів», Львівська область, м. Миколаїв,

про: стягнення 5 947 ,40 грн

Суддя Синчук М.М.

За участю секретаря судового засідання

Кравчук І.В.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського комунального підприємства «Шляхово ремонтне підприємство Галицького району», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вояж Львів», м. Миколаїв, Львівська області про стягнення 5 947 ,40 грн.

Ухвалою суду від 22.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Ухвалою суду від 25.10.2022 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №914/1920/22 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження. Підготовче засідання у справі призначили на 23.11.2022.

У судовому засіданні 23.11.2022 суд відклав розгляд справи на 12.12.2022.

Судове засідання призначене на 12.12.2022 о 10:00 не відбулось, у зв`язку з тим, що будівля Господарського суду Львівської області була відключена від електричної енергії з 09:00 до 13:00, про що складено відповідний Акт, суд переніс розгляд справи на 14.12.2022.

Ухвалою від 14.12.2022 суд закрив підготовче провадження у справі №914/1920/22.Розгляд справи №914/1920/22 по суті призначив на 16.01.2023.

У судове засідання 16.01.2023 представник позивача не з`явився, причини неявки не повідомив.

У судове засідання 16.01.2023 представник відповідача з`явився, причини неявки не повідомив.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.10.2022 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження, надіслано судом 31.10.2022 на адресу місцезнаходження Відповідача: 81600, Львівська область, Миколаївський район, м. Миколаїв, вул. Лисенка, буд.45, однак, 06.12.2022 повернуто відділенням поштового зв`язку за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №19.

Згідно ч.ч.3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №800/547/17(П/9901/87/18) (провадження№11-268заі18), а також Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі №913/879/17, від 21.05.2020р. у справі№10/249-10/19, від 15.06.2020р. у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021р. у справі №911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Також суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 202 ГПК України, а саме: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні 16.01.2023, визначених у ч. 2 ст. 202 ГПК України, не встановлено.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, участь у судовому засідання є правом, а не обов`язком сторін, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 16.01.2023 за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 16.01.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено у спрощений спосіб договір на виконання робіт, однак відповідач свої зобов`язання за цим договором виконав частково, внаслідок чого в нього виникла заборгованість в розмірі 5 947, 40 грн.

Правова позиція відповідача.

Відповідач щодо позовних вимог не заперечив, відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вояж Львів» (Відповідач) та Львівським комунального підприємства «Шляхово ремонтне підприємство Галицького району» було досягнуто згоди на виконання певних послуг у жовтні-листопаді 2020, а саме: Робота Трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час.

Позивач відповідно до наданих суду актів надав відповідачу послуги, а саме: Згідно Акту №1 від 08.10.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 15 467, 40 грн; Згідно Акту №2 від 06.11.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 6 240, 00 грн; Згідно Акту №3 від 11.11.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 3 900, 00 грн; Згідно Акту №4 від 13.11.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 2 340, 00 грн. Відповідні акти підписані та скріплені печатками сторін.

Позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 27 947,40 грн.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення №3085 від 13.10.2020 на суму 6 000, 00 грн, платіжне доручення №3176 від 13.11.2020 на суму 15 000, 00 грн та платіжне доручення №4250 від 08.12.2021 на суму 1 000, 00 грн.

Відповідач сплатив позивачу кошти в розмірі 22 000, 00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом №289 від 21.12.2021 з претензією, в якій просив в 5-дений термін з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість у розмірі 5 947, 40 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 173 Господарською кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. А інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частинами 1 та 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною 1 статті 639 Цивільною кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується статтею 218 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотнихумов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами. телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом піл твердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За вимогами ч.ч. 2,3 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним. якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї і і сторін повинна бути досягнута згода. І Іри укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частина 4 ст. 180 Господарського кодексу України передбачає, що умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Отже, судом встановлено, що між сторонами укладено договір про надання послуг у спрощений спосіб, що підтверджується Актами про надання послуг, які підписані та скріплені печатками сторін та наданими платіжними дорученнями.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст.901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як встановлено судом, позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 27 947, 40, що підтверджується актами про надання послуг, а саме: Акт №1 від 08.10.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 15 467, 40 грн; Акт №2 від 06.11.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 6 240, 00 грн; Акт №3 від 11.11.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 3 900, 00 грн; Акт №4 від 13.11.2020, Найменування послуги: Робота трактора МТЗ 82.1 (або еквівалент) в робочий час, Вартість 2 340, 00 грн. Відповідні акти підписані та скріплені печатками сторін.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення №3085 від 13.10.2020 на суму 6 000, 00 грн, платіжне доручення №3176 від 13.11.2020 на суму 15 000, 00 грн та платіжне доручення №4250 від 08.12.2021 на суму 1 000, 00 грн.

Відповідач сплатив позивачу кошти в розмірі 22 000, 00 грн, отже у відповідача наявна заборгованість у розмірі 5 947, 40 грн.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання свого зобов`язання не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості в сумі 5 947, 40 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вояж- Львів» (81600, Львівська область, Миколаївський район, м. Миколаїв, вул. Лисенка, 45; ) на користь Львівського комунального підприємства «Шляхово ремонтне підприємство Галицького району» (79019, м. Львів, вул. Льва, 4; ) суму боргу в розмірі 5 947, 40 та 2 481, 00 грн сплаченого судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2023.

Суддя Синчук М.М.