ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.01.2023м. СумиСправа № 920/974/22
Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Бублик Т.Д.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Акціонерного товариства «Сумиобленерго» (вул. Івана Сірка, буд. 7, м. Суми, 40035, )

про визнання недійсним та скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення ПРРЕЕ

за участю представників сторін:

від позивача: Петрищев О.О.

від відповідача: Дубровська А.В.

Суть питання, що вирішується ухвалою суду.

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Філії «Сумський РЕМ» АТ «Сумиобленерго» оформлене протоколом №30 від 25.01.2022 на підставі акту про порушення №0033046 від 01.12.2021 щодо нарахування ОСОБА_1 обсягу та вартості не облікованої електроенергії на загальну суму 77851 грн. 58 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача 2481 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору, а також витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 04.01.2023, 11:40 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 30.11.2022).

Розгляд справи 04.01.2023 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги з 10 год 38 хв. до 12 год. 39 хв.

Ухвалою суду від 04.01.2023 підготовче засідання у справі призначено на 18.01.2023.

23.12.2022 від відповідача до суду надійшла заява №60-21/3314 від 26.12.2022 (вх. №3261) про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутнім предметом спору.

Відповідач обґрунтовує заяву про закриття провадження у справі тим, що 10.10.2022 відбулось засідання комісії філії «Сумський РЕМ» АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» з повторного розгляду акту про порушення № 003046 від 01.12.2021 та прийнято рішення, що оформлене протоколом від 10.10.2022 про скасування акту про порушення № 003046 від 01.12.2021 та нарахування вартості необлікованої електричної енергії в розмірі 77851,58 грн, що були здійснені на підставі попереднього рішення комісії, яке було оформлене протоколом № 30 від 25.01.2022.

Засідання комісії 10.10.2022 проводилося без участі позивача. Позивачу 25.11.2022 було надіслано рекомендованим листом повідомлення про скасування акту, який є предметом спору, та нарахувань за актом.

Представник позивача у клопотанні про відшкодування судових витрат (вх. №73 від 03.01.2023) пояснив, що позивач отримав повідомлення про скасування нарахувань за актом лише 29.11.2022, що підтверджується витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» - Перевірка статуту відстеження відправлення №63 (а.с. 110-111). Провадження у справі було відкрито 28.11.2022.

Тому представник позивача просить на підставі ч.3 ст. 130 ГПК України відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн 00 коп.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач був повідомлений про скасування акту про порушення та здійснених на підставі акту нарахувань лише 29.11.2022, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому, суд акцентує увагу на тому факті, що рішення про скасування акту та нарахувань було відправлено відповідачем більш ніж через місяць з дати його прийняття.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи наведені приписи процесуального законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 3 ст 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Заперечення відповідача щодо компенсації судового збору за рахунок держави відповідно до ч.3 ст. 129 ГПК України, викладені у поясненнях по справі (вх. №317/23 від 17.01.2023), не беруться судом до уваги, так як вона регулює відносини у випадку звільнення позивача від сплати судового збору.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За змістом частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

У позові позивач зазначив про стягнення з відповідача 15000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та заявлено про подальше надання позивачем підтверджуючих документів, щодо витрат на правову допомогу, після судових дебатів.

Судом встановлено, що 14.11.2022 між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Петрищевим Олександром Олександровичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю СМ №000492 від 25.09.2017) (адвокат) укладено Договір №14/11 про надання правової допомоги (а.с.112).

Зі змісту п. 6 Договору вбачається, що розмір гонорару за даним Договором складає 15000 грн 00 коп. та не залежить від кількості судових засідань, кількості процесуальних документів, складених Адвокатом та строку розгляду справи в суді.

Відповідно до п. 7 Договору про надання правової допомоги гонорар сплачується Клієнтом протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку на оплату.

До заяви позивачем додано опис робіт, виконаних адвокатом по Договору, акт приймання-передачі адвокатських послуг від 02.01.2023 року, рахунок на оплату №22/11 від 22.11.2022, платіжне доручення №129 від 23.11.2022 на суму 15000 грн 00 коп. (а.с.113-116).

Заявник в обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскільки відповідач прийняв рішення про скасування акту про порушення №003046 від 01.12.2021 року та нарахувань вартості необлікованої електричної енергії в розмірі 77 851,58 грн., після пред`явлення позову, судові витрати покладаються на Відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій останнього, то ж з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 15000 грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Фактично ФОП ОСОБА_1 було сплачено адвокату Петрищеву О.О. 15000 грн.

Заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, заявлених Позивачем, у попередньому розрахунку Відповідач до суду не подавав.

Заперечення відповідача щодо відсутності в ГПК України положень про відшкодування професійної правничої допомоги у разі закриття провадження у справі суд оцінює критично, так як загальні положення про розподіл судових витрат, встановлені у ст. 129 ГПК України, не передбачають виключень щодо неможливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у разі закриття провадження у справі.

Дослідивши подані письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 130, 231, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 920/974/22 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумиобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення ПРРЕЕ закрити у зв`язку з відсутнім предметом спору.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумиобленерго» (вул. Івана Сірка, буд. 7, м. Суми, 40035, ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2481 грн 00 коп витрат по сплаті судового збору та 15000 грн 0 0коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 наказ після набрання ухвалою законної сили.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Дану ухвалу може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV ГПК України.

Ухвалу підписано суддею 23.01.2023.

Суддя О.Ю. Резніченко