ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року Справа № 918/454/18(918/566/13(918/519/21)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Коломис В.В. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бурчак Ю.І.

від відповідача: Головко О.І.

від третіх осіб:

- РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях: Паска В.В.

- ТОВ "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс": не з`явився

- ОСОБА_1.: Діонісьєв І.М.

- АТ Акціонерно-комерційний банк "Львів": не з`явився

- ГУ ДПС у Рівненській області: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт"

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 06.09.22р. суддею Пашкевич І.О. о 17:28 год. у м.Рівному, повний текст складено 16.09.22р.

у справі № 918/454/18(918/566/13(918/519/21)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) Михайловський Сергій Володимирович

до Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

- Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс",

- ОСОБА_1.,

- АТ Акціонерно-комерційний банк "Львів",

- ГУ ДПС у Рівненській області

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності

в межах справи №918/454/18

за заявою Головного управління ДПС У Рівненській області

до Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022 у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) позов Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) Михайловський Сергій Володимирович до Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс", ОСОБА_1 , АТ Акціонерно-комерційний банк "Львів", ГУ ДПС у Рівненській області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності - задоволено.

Визнано недійсними договори купівлі-продажу від 22.06.2011р., укладені між Публічним акціонерним товариством "Рівненський радіотехнічний завод" та Приватним підприємством-фірмою "Інтерекопласт" щодо об`єктів:

- корпус №2, літера "Ю-6", загальною площею 24 092,6кв.м, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим номером 1505. Вартість приміщення згідно договору складає 16 620 230,00грн (в.т.ч. ПДВ: 2 770 038,33грн.);

- корпус № 1, літера "Ш-1", загальною площею 36 076кв.м, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим номером 1509. Вартість приміщення згідно договору складає 20 743 111,00грн. (в.т.ч. ПДВ: 3 457 185,17грн.);

- корпус № 9, літера "Щ-2", загальною площею 4 849кв.м, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим номером 1529. Вартість приміщення згідно договору складає 2 080 975,00грн. (в.т.ч. ПДВ: 346 829,17грн.);

- корпус № 7, літера "Л-2", загальною площею 792,4кв.м, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим номером 1517. Вартість приміщення згідно договору складає 336 432,00грн. (в.т.ч. ПДВ: 56 072,00грн.);

- корпус №19, літера "Я-1", загальною площею 45,1кв.м, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим номером 1525. Вартість приміщення згідно договору складає 41 640,00грн. (в.т.ч. ПДВ: 6 940,00грн.);

- насосна, літера "У-1", загальною площею 162,9кв.м, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим номером 1513. Вартість приміщення згідно договору складає 150 384,00грн. (в.т.ч. ПДВ: 25 064,00грн.);

- корпус №19-б, літера "Т-1", загальною площею 29,5кв.м, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим номером 1521. Вартість приміщення згідно договору складає 27 228,00грн. (в.т.ч. ПДВ: 4 538,00грн.).

Скасовано записи про право власності Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" () в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, а саме:

- запис №22503214 від 25.09.2017р. на корпус №2, літера "Ю-6", загальною площею 24092,6кв.м;

- запис №22502840 від 25.09.2017р. на корпус №1, літера "Ш-1", загальною площею 36076кв.м;

- запис №22501413 від 25.09.2017р. на корпус №9, літера "Щ-2", загальною площею 4849кв.м;

- запис №22500501 від 25.09.2017р. на корпус №7, літера "Л-2" загальною площею 792,4кв.м.;

- запис №22499172 від 25.09.2017р. на корпус №19, літера "Я-1" загальною площею 45,1кв.м;

- запис №22498257 від 25.09.2017р. на насосна, літера "У-1", загальною площею 162,9кв.м;

- запис №22495105 від 25.09.2017р. на корпус №19б, літера "Т-1", загальною площею 29,5кв.м;

Стягнуто з Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" в дохід Державного Бюджету України 31780,00грн..

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Приватне підприємство-фірма "Інтерекопласт" - звернулося до суду із апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким позов залишити без розгляду. Також, до апеляційної скарги скаржником подано клопотання про відстрочення сплати судового збору та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- стверджує, що підставою апеляційного оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. та його скасування є грубі порушення норм процесуального права, допущені судом, зокрема: положень ст.226 ПІК України, щодо залишення позову без розгляду за умови наявності підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.226 цього Кодексу; положень п.3 ч.1 ст.231 ГПК, відповідно до вимог якої суд мав закрити провадження у справі;

- також вказує на те, що судове рішення прийнято з порушенням правил підсудності, а саме положень ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ), при цьому судом в порушення вимог ч.4 ст.236 ГПК не враховано висновок щодо застосування норми права, викладені в постанові Верховного Суду;

- вважає, що порушення судом правил підсудності призвело до неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права - суд не застосував закон, який підлягав застосуванню;

- зазначає, що Господарським судом порушено імперативні вимоги ст.226 ГПК України щодо залишення позову без розгляду за умови наявності підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.226 цього Кодексу у разі, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

- також, обґрунтовує те, що висновок суду, про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника позивача зроблений з порушенням імперативних приписів ст.226 ГІІК України. Зауважує, що під час ознайомлення з матеріалами справи 12.10.2022р. представником третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 адвокатом Діонісьєвим І.М. встановлено, що матеріали справи не містять заяви позивача (його уповноважених представників) про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, як вбачається з ухвал господарського суду за час розгляду справи по суті, позивач забезпечував явку свого представника - адвоката Бурчака Ю.І. в режимі ВКЗ всього в двох судових засіданнях, що відбувались відповідно 09.06.2022р. та 21.06.2022р.. Додає, що згідно матеріалів справи, адвокат Бурчак Ю.І. діяв в інтересах Позивача - ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" на підставі довіреності від 23.06.2021р., виданої від імені підприємства його ліквідатором - арбітражним керуючим Михайловським С.В. При цьому строк дії зазначеної довіреності закінчився 31.12.2021р.. Інших довіреностей на представництво інтересів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" адвокатом Бурчаком Ю.І. матеріали справи не містять. Будь-які інші представники позивача під час розгляду справи по суті участі в судових засіданнях не приймали;

- зазначає, що позивачем (його уповноваженими представниками) не подавалось заяви про розгляд справи за їх відсутності, а уповноважені представники позивача не були присутні ані в підготовчому засіданні, ані в жодному судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) підлягає скасуванню та постановлянням судового рішення про залишення позову ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" без розгляду;

- також констатує те, що господарським судом відмолено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, чим порушено положення п.3 ч.1 ст.231 ГПК, відповідно до вимог якої суд мав закрити провадження у справі;

- покликається на те, що Господарським судом Рівненської області вже було розглянуто судову справу №918/136/17 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області до ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", ППФ "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, укладених між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт" 22.06.2011р.;

- зауважує, що Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.10.2018р. у справі №918/136/17, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 20.08.2020р. в задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи №918/136/17 участь в ній брали ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт", предмет позову - визнання недійсними тих самих договорів від 22.06.2011р., що укладені між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" і ППФ "Інтерекопласт", з тих же самих підстав - встановлення судом недійсності рішень загальних зборів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформлених протоколом від 29.04.2011р. №12. Отже, позов, що було розглянуто у справі №918/136/17 є тотожним тому, провадження за яким відкрито у справі № 918/454/18 (918/566/13 (918/519/21). З огляду на викладене, вважає, що господарський суд був зобов`язаний закрити провадження у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) за позовом ПАТ "Рівненській радіотехнічний завод" про визнання недійсними договорів - купівлі продажу нерухомого майна на підставі положень п.3 ч.1 ст.231ГПК України;

- також скаржник вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. винесено з порушенням правил підсудності, що відповідно до положень ч.1 ст.279 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та направлення справи для розгляду до Господарського суду Рівненської області в межах справи №918/566/13 про банкрутство ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод". На думку відповідача, порушення судом правил підсудності призвело до неповного з`ясування обставин справи та як наслідок, неправильного застосування норм матеріального права - суд не застосував закон, який підлягав застосуванню;

- констатує, що суд, розглядаючи позов "Рівненський радіотехнічний завод" з порушенням правил підсудності не в межах справи про банкрутство позивача, не повно з`ясував обставини справи, внаслідок чого не застосував положення ст.241 Цивільного кодексу, що регулюють питання вчинення правочинів представником особи з перевищенням своїх повноважень, за умови наступного схвалення правочину цією особою;

- вважає, що неповне з`ясування господарським судом фактичних обставин справи призвело до порушення норм матеріального права - судом не було застосовано положення ст.216 Цивільного кодексу України щодо правових наслідків недійсності правочину;

- стверджує, що з огляду на наведені положення чинного законодавства та враховуючи задоволення судом позовних вимог про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна та повернення їх у власність позивачу, господарський суд з власної ініціативи мав застосувати двосторонню реституцію як наслідок недійсності правочину, шляхом зобов`язання позивача повернути 40 000 000,00грн., сплачених відповідачем на виконання оспорюваних договорів.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Дужич С.П., суддя Павлюк І.Ю..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 03.11.2022р. відмовлено у задоволенні клопотання Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022 у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання Північно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 47670,00грн..

Розпорядженням керівника апарату Північно - західного апеляційного господарського суд від 09.11.2022р. №01-05/624 у зв`язку із передачею справи раніше визначеній колегії суддів по справі №918/454/18, відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.7.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М..

14.11.2022р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд на виконання ухвали суду від 03.11.2022р. про залишення апеляційної скарги без руху від Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" надійшло клопотання з додатком, зокрема, квитанцією від 11.11.2022р. №8602-4696-9915-4739 про сплату судового збору в сумі 47670,00грн..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 21.11.2022р. апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 06.09.2022р. - залишено без руху та зобов`язано скаржника усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, зокрема, подати обґрунтоване клопотання/заяву про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

06.12.2022р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду на виконання ухвали суду від 21.11.2022р. про залишення апеляційної скарги без руху від Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2022р. №01-05/675, у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді (судді-доповідача) по справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) - Юрчука М.І. у період з 02.12.2022р. по 26.12.2022р. включно, відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 12.12.2022р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" нарішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21), відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) та призначено справу №918/454/18(918/566/13(918/519/21) до розгляду на 17.01.2023р. об 14:30год., тощо.

30.12.2022р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях надійшов письмовий відзив від 27.12.2022р. №10-04-2981 на апеляційну скаргу, в якому надає пояснення та не погоджується з доводами скаржника про необхідність залишення позову без розгляду з підстав передбачених п.4, ч.1, ст.226 ГПК України; щодо прийняття адвокатом Бурчак Ю.І. участі в судовому засіданні на підставі довіреності строк дії якої закінчився 31.12.2021р.; стосовно твердження відповідача про те, що позов у справі №918/136/17 є тотожним з позовом у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21); відносно твердження скаржника, що розгляд справи здійснено з порушенням правил підсудності, що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин справи.

02.01.2023р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого (ліквідатора) Михайловського Сергія Володимировича надійшов письмовий відзив від 30.12.2022р. №02-28/226 на апеляційну скаргу, в якому надає пояснення та не погоджується з твердженнями скаржника про порушення судом правил підсудності; про те, що позов у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) є тотожним з позовом у справі №918/136/17, відтак провадження у справі необхідно було закрити на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України; про безпідставність твердження скаржника про відсутність повноважень представника позивача і неявку позивача, як підстави для залишення позову без розгляду, тощо.

12.01.2023р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого (ліквідатора) Михайловського Сергія Володимировича надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) поза приміщенням суду. В даній заяві заявник просить забезпечити представнику арбітражного керуючого (ліквідатора) Михайловського Сергія Володимировича - Бурчаку Юрію Ігоровичу можливість проведення судового засідання по справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21), призначеного 17.01.2023р. об 14:30год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 16.01.2023р. задоволено заяву арбітражного керуючого (ліквідатора) Михайловського Сергія Володимировича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) поза приміщенням суду та забезпечено представнику арбітражного керуючого (ліквідатора) Михайловського Сергія Володимировича - Бурчаку Юрію Ігоровичу участь в судовому засіданні у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21), призначеному на 17.01.2023р. об 14:30год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

16.01.2023р. до Північно - західного апеляційного господарського суд від представника ОСОБА_1. надійшли письмові пояснення від 16.01.2023р. по справі, в яких покликається на те, що судове рішення у справі №918/519/18 вже було предметом судового розгляду у судовій справі №918/136/17 судами апеляційної та касаційної інстанції, наявне в матеріалах судової справи, і оцінювалось судами як письмовий доказ з відповідними висновками з цього питання. При цьому суди в своїх постановах дійшли висновку, що рішення у справі №918/519/18 може розглядатись тільки як нововиявлена обставина із застосуванням процесуальних норм визначених Главою 3 ГПК України у судовій справі №918/136/17 розгляд якої судами вже закінчено, а не як підстава для подання нового позову про визнання недійсними договорів купівлі - продажу вищевказаних об`єктів нерухомого майна. Також, зазначає про неналежний спосіб захисту порушеного права позивача щодо вимоги про скасування записів про право власності Приватного підприємства - Фірми "Інтерекопласт". Також, наводить доводи щодо вартості продажу об`єктів нерухомості.

17.01.2023р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від арбітражного керуючого (ліквідатора) Михайловського Сергія Володимировича надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довіреності на його представника.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 17.01.2023р. у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) в судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.2023р. об 11:30год..

18.01.2023р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Головка Олексія Ігоровича надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) поза приміщенням суду. В даній заяві заявник просить забезпечити арбітражному керуючому Головку О.І. можливість проведення судового засідання по справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21), призначеного 19.01.2023р. об 11:30год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 18.01.2023р. задоволено заяву арбітражного керуючого Головка Олексія Ігоровича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) поза приміщенням суду та забезпечено арбітражному керуючому Головку О.І. участь в судовому засіданні у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21), призначеному на 19.01.2023р. об 11:30год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відсутні учасники справи наданим йому процесуальним правом не скористалося та в судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю таких учасників справи.

Інші учасники справи не скористалося своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Скаржник в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022 у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) скасувати повністю та ухвалити нове, яким позов залишити без розгляду.

Представник позивача у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні заперечив проти її доводів, вважаючи їх безпідставною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022 у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) - без змін.

Представник РВ ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 17.01.2023р. заперечив проти її доводів, вважаючи їх безпідставною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022 у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) - без змін.

Представник ОСОБА_1. у письмових поясненнях по справі та в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд апеляційну скаргу задовольнити повністю, рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022 у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без розгляду.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, згідно Статуту ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (далі-Статут), Товариство є юридичною особою з дати його державної реєстрації.

Відповідно до п.5.1.1 Статуту, статутний капітал товариства становить 11 211 594,25грн..

Пунктом 4.1 Статуту визначено, що засновником Товариства є держава в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області.

У відповідності до п.4.2 Статуту, акціонерами Товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій Товариства.

Згідно п.4.5.1 Статуту, кожна проста акція надає акціонеру - її власнику однакову сукупність прав включаючи право, зокрема, брати участь в управлінні товариством (через участь та голосування на загальних зборах особисто або через представників).

Органами управління Товариством є: загальні збори акціонерів; наглядова рада; дирекція товариства; ревізійна комісія (п.9.1 Статуту).

29.04.2011р. відбулися загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод", які оформлені протоколом №12.

До порядку денного загальних зборів акціонерів включено такі питання:

1. Обрання голови загальних зборів та лічильної комісії загальних зборів.

2. Звіт дирекції про результати фінансово-господарської діяльності товариства за 2010 рік та основні напрямки діяльності товариства в 2011 році. Прийняття рішень за наслідками розгляду звіту. Затвердження річного звіту товариства.

3. Звіт та висновки ревізійної комісії, затвердження річного балансу за 2010 рік. Прийняття рішень за наслідками розгляду звіту.

4. Розподіл прибутку і збитків товариства.

5. Звіт наглядової ради товариства за 2010 рік. Прийняття рішень за наслідками розгляду звіту.

6. Внесення змін та доповнень до Статуту товариства.

7. Про надання дозволу на укладення значних правочинів, ринкова вартість майна або послуг, що може бути їх предметом, перевищує 25% вартості активів товариства за даними річної фінансової звітності товариства попереднього періоду, які можуть учинятися товариством, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної вартості, у тому числі щодо відчуження.

8. Відчуження майнового комплексу товариства.

9. Про надання дозволу на отримання позики (кредиту) грошових коштів з метою забезпечення поточної фінансово-господарської діяльності товариства на суму не більше 50 000 000,00 грн.

10. Про надання дозволу на укладення значних правочинів для забезпечення боргових зобов`язань та передачі в іпотеку чи в заставу нерухомого або рухомого майна товариства в межах, необхідних для їх забезпечення.

11. Про проведення експертної оцінки основних засобів та активів товариства з метою укладення значних правочинів.

12. Про припинення повноважень членів наглядової ради та обрання членів наглядової ради.

Згідно Протоколу загальних зборів акціонерів від 29.04.2011р. №12 на загальних зборах акціонерів Товариства прийнято рішення, зокрема, щодо надання дозволу дирекції Товариства на укладання значних правочинів, ринкова вартість майна або послуг, що може бути їх предметом, перевищує 25% вартості активів товариства за даними річної фінансової звітності Товариства попереднього періоду, які можуть учинятися Товариством, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної вартості, в тому числі, щодо відчуження, та уповноважено керівника Товариства поставити свій підпис на договорах від імені Товариства; надано дозвіл на відчуження майнового комплексу товариства та уповноважено керівника Товариства поставити свій підпис на договорах від імені товариства; надано дозвіл на проведення експертної оцінки основних засобів та активів Товариства з метою укладення значних правочинів, уповноважено наглядову раду на затвердження експерта та експертної оцінки основних засобів та активів товариства з метою укладення значних правочинів.

В подальшому, на підставі рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" від 29.04.2011р. між даним суб`єктом господарювання та ППФ "Інтерекопласт" 22.06.2011р. було укладено Договори купівлі-продажу, які є предметом оскарження.

Згідно договорів купівлі-продажу, ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" реалізувало основні засоби на загальну cyму 40 000 000,00грн., в т.ч. ПДВ 6 666 666,67грн., а саме:

1. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний продавцю на праві приватної власності корпус № 2, літера "Ю-6", загальною площею 24092,6кв.м, у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 16 620 230,00грн. (в т.ч. ПДВ: 2770038,33грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1505.

2. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №1, літера "Ш-1", загальною площею 36076кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 20 743 111,00грн. (в т.ч. ПДВ: 3 457 185,17грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1509.

3. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №9, літера "Щ-2", загальною площею 4849 кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 2 080 975,00грн. (в т.ч. ПДВ: 346 829,17грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1529.

4. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №7, літера "Л-2", загальною площею 792,4кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд. 25. Вартість приміщення згідно договору складає 336 432,00грн. (в т.ч. ПДВ: 56 072,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1517.

5. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний продавцю на праві приватної власності корпус №19, літера "Я-1", загальною площею 45,1кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 41 640,00грн. (в т.ч.ПДВ: 6 940,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1525.

6. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності насосну, літера "У-1", загальною площею 162,9кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 150 384,00грн. (в т.ч. ПДВ: 25 064,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1513.

7. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №19б, літера "Т-1", загальною площею 29,5кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 27 228,00грн. (в т.ч. ПДВ: 4 538,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1521.

За вказаних обставин, арбітражний керуючий (ліквідатор) ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" Михайловський Сергій Володимирович Володимирович який діє від імені та в інтересах ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ППФ "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, укладених між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт" 22.06.2011р., а саме: об`єкта корпус № 2, літера "Ю-62, загальною площею 24 092,6кв.м, об`єкта корпус №1, літера "Ш-1", загальною площею 36 076кв.м, об`єкта корпус №9, літера "Щ-2", загальною площею 4 849кв.м, об`єкта корпус №7, літера "Л-2", загальною площею 792,4кв.м, об`єкта корпус № 19, літера «Я-1», загальною площею 45,1кв.м, об`єкта насосна, літера "У-1", загальною площею 162,9 кв.м, об`єкта корпус №196, літера "Т-12", загальною площею 29,5кв.м та скасування записів про право власності ППФ "Інтерекопласт" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, а саме: записи від 25.09.2017р. №22503214, №22502840, №22501413, №22500501, №22499172, №22498257, №22495105.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, арбітражний керуючий (ліквідатор) ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" Михайловський Сергій Володимирович посилається на те, що 29.04.2011р. відбулися загальні збори ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", які оформлені протоколом №12, за результатами голосування на яких, серед іншого, прийняті рішення, а саме:

- №7, яким: надано дозвіл Дирекції на укладення значних правочинів, ринкова вартість майна або послуг, що може бути їх предметом перевищує 25 відсотків вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності товариства попереднього періоду, які можуть вчинятись товариством, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної вартості, в тому числі щодо відчуження;

- №8, яким: уповноважено керівника ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" поставити підпис на договорах від імені товариства;

- №12, яким: обрано членами в наглядову раду ППФ "Інтерекопласт", ТОВ "Енергоінвест", ОСОБА_2 .

22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" уклало з ППФ "Інтерекопласт" 7 договорів купівлі-продажу від 22.06.2011р..

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 28.05.2019р. у справі №918/519/18, залишеного без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019р. та постановою Верховного Суду від 28.10.2019р., визнано недійсними рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформлені протоколом № 12 від 29.04.2011р..

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що договори купівлі-продажу від 22.06.2011р. за своєю природою є правочинами, щодо яких є заінтересованість, оскільки покупцем майна банкрута був член його наглядової ради - ППФ "Інтерекопласт", яке отримало винагороду за вчинення договорів у вигляді дивідендів, а внаслідок укладання оспорюваних договорів - придбало майно.

Позивач вказує, що на момент укладання оспорюваних договорів у ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" не було достатніх повноважень на їх підписання, що не було прийнято до уваги ППФ "Інтерекопласт". Відповідач знехтував відсутністю повного переліку документів, передбаченого ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" на момент підписання договорів, не ініціював законний процес укладання оспорюваних правочинів і таким чином допустив в своїх діях наявність необережної форми вини, що за своєю суттю підтверджує недобросовісність, нерозумність поведінки ППФ "Інтерекопласт" при укладанні Договорів, наслідком чого є їх недійсність. ППФ "Інтерекопласт" допустило завдання збитків ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оскільки маючи статус акціонера (було власником 21, 2386 акцій ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод"), діяло всупереч інтересам позивача, що додатково свідчить про недобросовісність поведінки відповідача, яка була спровокована бажанням отримати матеріальну вигоду (заінтересованість).

Крім того, позивач зазначає, що 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" реалізувало основні засоби на загальну cyму 40 000 000,00грн, в т.ч. ПДВ 6 666 666,67грн. згідно з 7 укладеними між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт" договорами купівлі-продажу від 22.06.2011р.. При підписанні оспорюваних договорів було відчужено майно, вартість якого перевищує 50% вартості активів Товариства і загальні збори Товариства із цього питання не були скликані, позаяк рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р. визнані недійними.

Позивач вказує, що відчуження ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" майна за Договорами відбулось за балансовою вартістю, без проведення оцінки його ринкової вартості. А використання звіту про оцінку майна від 20.05.2011р., проведеного ПП "Оцінка" для будь-яких інших цілей, в тому числі укладення договорів купівлі-продажу майна, суперечить положенням договору №12/05/05 від 12.05.2011р. та меті проведення оцінки (позаяк згідно з договором №12/05/05 від 12.05.2011р. метою виконання робіт з проведення незалежної оцінки є визначення вартості об`єкту оцінки при отриманні банківського кредиту (для застави відповідно до Закону).

Також, при підписанні оспорюваних договорів було відчужено майно, вартість якого перевищує 25% вартості активів Товариства, а загальні збори Товариства із цього питання, оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р. визнані недійними. Оскільки правова підстава укладання оспорюваних правочинів відпала, - волевиявлення сторін на вчинення договорів купівлі-продажу в силу скасування загальних зборів акціонерів було відсутнім.

Враховуючи викладене, арбітражний керуючий (ліквідатор) ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" Михайловський Сергій Володимирович який діє від імені та в інтересах ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" просить суд визнати недійсними 7 договорів купівлі-продажу щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, укладених між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт" 22.06.2011р. та скасувати записи про право власності ППФ "Інтерекопласт" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, а саме: записи від 25.09.2017р..

Позовну заяву подано в межах справи №918/566/13 про банкрутство ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.07.2021р. клопотання ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення задоволено, відстрочено сплату 31780,00грн судового збору до ухвалення судового рішення у цій справі. Позовну заяву ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" залишено без руху з підстав неподання позивачем належних доказів відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів та незазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою від 11.08.2021р. (суддя Пашкевич І.О.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в межах справи №918/566/13 про банкрутство ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", підготовче засідання призначено на 02.09.2021р..

У судовому засіданні Господарського суду Рівненської області 02.09.2021р. оголошено перерву до 16.09.2021р., відмовлено у задоволенні клопотання ППФ "Інтерекопласт" про залишення позовної заяви без руху, задоволено клопотання арбітражного керуючого О. Головка про відкладення розгляду справи та зобов`язання позивача надіслати позовну заяву з додатками на адресу арбітражного керуючого О. Головка.

03.09.2021р. до Господарського суду Рівненської області від представника ППФ "Інтерекопласт" надійшла заява про відвід судді І.Пашкевич..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.09.202р. заяву про відвід залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.09.2021р. матеріали справи за позовом ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) С. Михайловський, до ППФ "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності передано за підсудністю до Господарського суду Рівненської області для розгляду в межах справи №918/454/18 за заявою Головного управління ДПС у Рівненській області до ППФ "Інтерекопласт" про визнання банкрутом.

З огляду на те, що у провадженні судді Господарського суду Рівненської області Андрійчук О.В. перебуває справа №918/454/18 за заявою Головного управління ДПС у Рівненській області до ППФ "Інтерекопласт" про визнання банкрутом, то згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.10.2021р. справу №918/454/18(918/566/13(918/519/21) передано судді Андрійчук О.В..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.10.2021р. (суддя Андрійчук О.В.) прийнято справу №918/454/18(918/566/13(918/519/21) до свого провадження, підготовче засідання у справі призначено на 04.11.2021.

04.11.2021р. розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду Рівненської області, враховуючи перебування з 04.11.2021р. судді Андрійчук О. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами та з метою дотримання передбаченого законодавством строку розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/454/18 (918/566/13(918/519/21).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу №918/454/18(918/566/13(918/519/21) передано на розгляд судді Пашкевич І.О..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.11.2021р., зокрема, справу №918/454/18(918/566/13(918/519/21) за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) Михайловський С.В. до Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності в межах справи №918/454/18 про банкрутство ППФ "Інтерекопласт", - прийнято до провадження суддею Пашкевич І.О. Підготовче судове засідання відкладено на 23.11.2021р..

Оскільки 04.11.2021р. на стадії підготовчого провадження відбулась зміна складу суду враховуючи положення ч.14 ст. 32 ГПК України, розгляд справи розпочався спочатку, тобто зі стадії підготовчого провадження.

10.11.2021р. до Господарського суду Рівненської області від представника ППФ "Інтерекопласт" адвоката Мартинова О.Ю. надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10.11.2021р. визнано заяву представника ППФ "Інтерекопласт" адвоката Мартинова О.Ю. про відвід судді Пашкевич І.О. необґрунтованою, матеріали справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21)) та заяву б/н від 10.11.2021р. представника ППФ "Інтерекопласт" адвоката Мартинова О.Ю. про відвід судді Пашкевич І.О. передано уповноваженій особі для вирішення питання щодо визнання складу суду для розгляду вказаної заяви.

За результатами проведеного автоматизованого розподілу заяву представника Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" від 10.11.2021р. про відвід судді у справі №918/566/13(918/519/21) передано для розгляду судді Політиці Н.А..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.11.2021р. (суддя Політика Н.А.) у задоволенні заяви представника ППФ "Інтерекопласт" від 10.11.2021р. про відвід судді відмовлено, постановлено справу №918/454/18(918/566/13(918/519/21)) передати для розгляду судді Пашкевич І.О..

17.11.2021р. до Господарського суду Рівненської області від розпорядника майна ПП - фірми "Інтерекопласт" Головка О. надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху.

23.11.2021р. до Господарського суду Рівненської області від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях надійшло клопотання №10-04-3943 про залучення останнього в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

23.11.2021р. до Господарського суду Рівненської області від розпорядника майна арбітражного керуючого Головка О.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.11.2021р., серед іншого, у задоволенні клопотань розпорядника майна ПП - фірми "Інтерекопласт" Олексія Головка про залишення позовної заяви без руху та про закриття провадження у справі відмовлено, залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 21.12.2021р..

08.12.2021р. до Господарського суду Рівненської області від ТОВ "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" надійшла заява про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.12.2021р., зокрема, залучено ТОВ "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

20.12.2021р. до Господарського суду Рівненської області від розпорядника майна ПП - фірми "Інтерекопласт" Олексія Головка надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

20.12.2021р. до Господарського суду Рівненської області від ТОВ "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" надійшла заява про вчинення дій, направлених на припинення повноважень представника ПП - фірми "Інтерекопласт" Мартинова О.Ю..

21.12.2021р. до Господарського суду Рівненської області від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення її в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

21.12.2021р. до Господарського суду Рівненської області від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях надійшли пояснення по справі №10-04-4318 від 20.12.2021р..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.12.2021р., зокрема, залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 18.01.2022р..

Окрім того, суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, що зафіксовано у протоколі судового засідання від 21.12.2021р..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.01.2022р. серед іншого залучено АТ Акціонерно-комерційний банк "Львів" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

18.01.2022р. до Господарського суду Рівненської області від представника ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення по суті спору.

У судовому засіданні Господарського суду Рівненської області 18.01.2022р. представник ППФ "Інтерекопласт" - арбітражний керуючий Головко О.І. заявив усне клопотання про залучення Головного управління ДПС у Рівненській області в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.01.2022р., між іншого, залучено Головне управління ДПС у Рівненській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 03.02.2022р..

02.02.2022р. до Господарського суду Рівненської області від представника ППФ "Інтерекопласт" - арбітражного керуючого Головка О.І. надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.02.2022р. повідомлено учасників справи, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 17.02.2022р..

17.02.2022р. до Господарського суду Рівненської області від ГУ ДПС у Рівненській області надійшли письмові пояснення.

17.02.2022р. до Господарського суду Рівненської області від ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копія висновку експертів: 96/14 за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 01.12.2014р., копія повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 18.02.2016р..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.02.2022р. закрито підготовче провадження у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21), призначено справу до судового розгляду по суті на 03.03.2022р..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.03.2022р. розгляд справи відкладено до завершення військової агресії російської федерації проти України або до отримання судом від усіх учасників провадження письмової згоди щодо розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.05.2022р. призначено розгляд справи по суті на 09.06.2022р..

09.06.2022р. до Господарського суду Рівненської області від представника ТОВ "ФК "Арбо Фінанс" надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.06.2022р., серед іншого, призначено розгляд справи по суті на 21.06.2022р..

21.06.2022р. на офіційну електронну адресу суду від арбітражного керуючого (ліквідатора) ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" Михайловського Сергія Володимировича надійшли пояснення на заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.06.2022р. оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 28.07.2022р..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.07.2022р. оголошено перерву та повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 06.09.2022р..

Водночас, як встановлено судом, що ППФ "Інтерекопласт" не визнає заявлений позов та заперечує проти його задоволення, вказуючи наступне.

Покликання позивача про те, що існує заінтересованість відповідача при вчиненні правочинів як у члена Наглядової ради спростовується тим, що рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненській радіотехнічний завод", оформлене протоколом №12 від 29.04.2011р., яким відповідача було призначено членом наглядової ради, визнано недійсним, - а відповідно рішення від 29.04.2011р. не породжує жодних правових наслідків, в тому числі щодо призначення членів виконавчих та наглядових органів Товариства. Також як вбачається з протоколів наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" №4 від 20.05.2011р. та №5 від 07.06.2011р., членами наглядової ради в зазначений період були фізичні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .. Наведене спростовує твердження позивача, що укладання оспорюваних договорів підпадало під регулювання приписів ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки відповідач не був особою, яка є заінтересованою у вчиненні акціонерним товариствам правочину в розумінні положень ч.1 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства".

Відносно аргументу позивача про те, що окремою підставою визнання недійсними Договорів купівлі-продажу нерухомого майна є порушення положень ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства», а саме, продажу майна Товариства не за ринковою, а за балансовою вартістю, - відповідач зазначає, що жоден Закон, який регулював діяльність акціонерних товариств на момент укладення оспорюваних правочинів та схвалення їх загальними зборами акціонерів, не встановлював імперативних норм стосовно того за якою вартістю, ринковою, балансовою чи іншою, акціонерне товариство мало право відчужувати належне йому майно. Закон України "Про акціонерні товариства", зокрема, тільки встановлював, що в разі, коли ринкова вартість майна, що є предметом правочину, перевищує 50 і більше відсотків вартості активів за даним останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, - рішення приймається більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості. Рішення, що оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р., приймалися більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості, й, відповідно, ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" при укладенні оспорюваних правочинів дотримано вимоги, які були встановлені Законом України "Про акціонерні товариства" в редакції на момент їх укладання.

Щодо аргументів позивача про те, що оскільки правова підстава укладання оспорюваних правочинів відпала, то волевиявлення сторін на вчинення договорів купівлі-продажу, в силу скасування рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", були відсутні, - відповідач зазначає, що позивач, з метою укладання оспорюваних договорів та на виконання ч.12 ст.70 Закону Укаїни "Про акціонерні товариства", що регулює укладання акціонерним товариством значних правочинів, скликав загальні збори та оформив відповідним протоколом рішення загальних зборів акціонерів Товариства, яким затвердив відчуження майнового комплексу Товариства, про що свідчить протокол №12 від 29.04.2011р.. Відповідач, як акціонер ПАТ "Рівненській радіотехнічний завод", приймав участь у даних зборах та голосував за прийняття зазначених рішень, та не знав і не міг знати на момент укладання спірних договорів купівлі-продажу, що зазначене рішення Загальних зборів є незаконним та буде визнане недійсним через 8 років, а відповідно, що у керівника ПАТ "Рівненській радіотехнічний завод" були відсутні повноваження на укладання оспорюваних договорів.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не обґрунтовує свої вимоги щодо визнання договорів недійсними фіктивністю чи удаваністю укладених правочинів, помилкою позивача щодо обставин укладання договору чи зловмисною домовленістю представників сторін, тим самим підтверджуючи, що сторони мали дійсні наміри щодо переходу права власності на об`єкти нерухомого майна від продавця покупцю, а розрахунок, здійснений покупцем за договорами, підтверджує, що він реально бажав виконання договорів та настання усіх юридичних наслідків, пов`язаних з їх укладанням. Зазначені факти доводять, що відповідач своєю активною поведінкою намагався забезпечити відсутність будь-яких обмежень у позивача щодо укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу, та був впевнений в наявності правомочності продавця відчужувати належне йому нерухоме майно.

Відповідач стверджує, що відбулося подальше схвалення спірних правочинів після їх укладення 22.06.2011р., що підтверджується зокрема тим, що на виконання оспорюваних договорів відповідачем було перераховано на користь позивача, а останнім прийнято та не було повернуто 40 000 000,00грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.06.2011р. становило майже 5 000 000,00 доларів США. Реальність та правомірність намірів покупця щодо укладання оспорюваних договорів підтверджується також подальшим використанням набутого майна у власній господарській діяльності протягом 7 років та утриманням його у власності по даний час.

Також, відповідач наголошує, що саме обов`язком позивача було проведення загальних зборів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" для узгодження процедури та порядку відчуження майнового комплексу у відповідності до вимог Закону України "Про акціонерні товариства". Відповідач об`єктивно не міг перевірити факт розсилання 3485 особам, які були включені до переліку акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах, повідомлення про їх скликання. Окрім того, на переконання відповідача, хоча скликання загальних зборів було здійснено з формальним порушенням процедури повідомлення акціонерів й не всі акціонери були поінформовані про проведення загальних зборів з питань порядку денного, порушення порядку скликання загальних зборів не є безумовною підставою для скасування прийнятих загальними зборами рішень, оскільки згідно з Протоколом загальних зборів акціонерів №12 від 29.04.2011р., кількість голосів акціонерів-власників простих акцій, які зареєструвалися для участі у зборах - 34 417 812, що становить 76,74603% від загальної кількості усіх голосуючих акцій Товариства. Отже, під час загальних зборів акціонерів 29.04.2011р. був кворум.

При цьому за укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна віддали свої голоси 71,26613% усіх акціонерів Товариства, що свідчить про реальне волевиявлення ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" щодо укладання оспорюваних правочинів, при цьому судове рішення у справі №918/519/18 за позовом акціонера, який володіє 0,0060% акцій ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів не доводить наявність підстав, передбачених ст.203 ЦК України та ст.72 Закону України "Про акціонерні товариства" для визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між позивачем та відповідачем, недійсними.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушень норм діючого законодавства при укладанні оспорюваних договорів, як і не доведено, що відповідач, як сторона договору, діяв не обачно або навмисно, з метою завдання шкоди позивачу, заздалегідь розуміючи наявність обмежень у сторони продавця, щодо укладання договорів.

За рахунок належного виконання відповідачем умов договорів позивачем отримано 40000000,00грн., які останній на свій розсуд використав у власній господарській діяльності. Зазначене спростовує твердження позивача, що укладання оспорюваних договорів призвело до скрутного фінансового становища позивача, унеможливило виконання його зобов`язань перед кредиторами та призвело до стану банкрутства.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях підтримує позовні вимоги у повному обсязі з підстав того, що:

- відпала правова підстава для укладення оспорюваних договорів - визнано недійсними рішення загальних зборів, оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р.;

- відчуження за 7 договорами було здійснено за балансовою вартістю;

- при визначенні вартості майна за оспорюваними договорами використано результати оцінки, метою якої було визначення вартості об`єкту оцінки при отриманні банківського кредиту, а не з метою відчуження майна. Мета оцінки впливає на те, які підходи та методи розрахунку використовувати та як документально оформлювати результати проведених робіт, що в свою чергу вплинуло б на вартість майна;

- вказане вплинуло на істотні умови правочину, тому і недотримані загальні вимоги, додержання яких є необхідне для чинності правочину (ст.203 ЦК України), що є підставою для визнання правочинів недійсними.

ОСОБА_1 заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що судове рішення у справі №918/519/18 вже було предметом судового розгляду у судовій справі №918/136/17 судами апеляційної та касаційної інстанцій, і оцінювалось судами як письмовий доказ з відповідними висновками з цього питання. При цьому суди в своїх постановах дійшли висновку, що рішення у справі №918/519/18 може розглядатись тільки як нововиявлена обставина із застосуванням процесуальних норм визначених главою 3 ГПК України у судовій справі №918/136/17 розгляд якої судами вже закінчено, а не як підстава для подання нового позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу вищевказаних об`єктів нерухомого майна.

Окрім того, вказує, що ринкова вартість об`єктів нерухомого майна станом на дату укладення договорів була меншою за їх балансову вартість внаслідок економічних процесів, що вплинули на зменшення вартості нерухомого майна як по всьому світі, так і в Україні, об`єкти нерухомого майна було відчужено за балансовою вартістю. Внаслідок збільшення ціни продажу об`єктів яка відбулася за балансовою вартістю, ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" додатково отримав за продаж у сукупності 15 202 040,00грн..

Головне управління ДПС у Рівненській області у письмових поясненнях зазначає, що є кредитором у справі №918/454/18 про визнання банкрутом ППФ "Інтерекопласт" та кредитором у справі №918/566/13 про визнання банкрутом ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", відтак для надходження коштів до бюджету за наслідками розгляду вказаних справ є вкрай важливим наявність майна у зазначених боржників, позаяк це вплине на обсяг погашення кредиторських вимог. Третя особа просить суд прийняти та долучити до матеріалів справи дані пояснення з метою захисту економічних інтересів держави та врахувати їх при прийняття рішення у даній справі.

Як вже зазначалося, Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022 у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) позов задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

В силу ч. 1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, метою господарського судочинства є таке вирішення судом спорів, яке має наслідком ефективного захисту порушених, або оспорюваних прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України.

Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння способу захисту як визнання правочину недійсним є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі №6-78цс13, від 11.05.2016р. у справі №6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18, від 17.06.2020р. у справі №910/12712/19, від 20.01.2021р. у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021р. у справі №910/3356/20, від 18.03.2021р. у справі №916/325/20, від 19.02.2021р. у справі № 904/2979/20, тощо.

Тому, у кожному випадку цієї категорії справ суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків (відповідні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.10.2021р. по справі №905/2382/18).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2011р. відбулися загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод", які оформлені протоколом №12.

До порядку денного загальних зборів акціонерів включено такі питання:

1. Обрання голови загальних зборів та лічильної комісії загальних зборів.

2. Звіт дирекції про результати фінансово-господарської діяльності товариства за 2010 рік та основні напрямки діяльності товариства в 2011 році. Прийняття рішень за наслідками розгляду звіту. Затвердження річного звіту товариства.

3. Звіт та висновки ревізійної комісії, затвердження річного балансу за 2010 рік. Прийняття рішень за наслідками розгляду звіту.

4. Розподіл прибутку і збитків товариства.

5. Звіт наглядової ради товариства за 2010 рік. Прийняття рішень за наслідками розгляду звіту.

6. Внесення змін та доповнень до Статуту товариства.

7. Про надання дозволу на укладення значних правочинів, ринкова вартість майна або послуг, що може бути їх предметом, перевищує 25% вартості активів товариства за даними річної фінансової звітності товариства попереднього періоду, які можуть учинятися товариством, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної вартості, у тому числі щодо відчуження.

8. Відчуження майнового комплексу товариства.

9. Про надання дозволу на отримання позики (кредиту) грошових коштів з метою забезпечення поточної фінансово-господарської діяльності товариства на суму не більше 50000000,00грн..

10. Про надання дозволу на укладення значних правочинів для забезпечення боргових зобов`язань та передачі в іпотеку чи в заставу нерухомого або рухомого майна товариства в межах, необхідних для їх забезпечення.

11. Про проведення експертної оцінки основних засобів та активів товариства з метою укладення значних правочинів.

12. Про припинення повноважень членів наглядової ради та обрання членів наглядової ради.

Згідно Протоколу загальних зборів акціонерів від 29.04.2011р. №12 на загальних зборах акціонерів Товариства прийнято рішення, зокрема, щодо надання дозволу дирекції Товариства на укладання значних правочинів, ринкова вартість майна або послуг, що може бути їх предметом, перевищує 25% вартості активів товариства за даними річної фінансової звітності Ттовариства попереднього періоду, які можуть учинятися Товариством, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної вартості, в тому числі, щодо відчуження, та уповноважено керівника Товариства поставити свій підпис на договорах від імені Товариства; надано дозвіл на відчуження майнового комплексу товариства та уповноважено керівника Товариства поставити свій підпис на договорах від імені товариства; надано дозвіл на проведення експертної оцінки основних засобів та активів Товариства з метою укладення значних правочинів, уповноважено наглядову раду на затвердження експерта та експертної оцінки основних засобів та активів товариства з метою укладення значних правочинів.

В подальшому, на підставі рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" від 29.04.2011р. між даним суб`єктом господарювання та ППФ "Інтерекопласт" 22.06.2011р. було укладено договори купівлі-продажу, які є предметом оскарження.

Згідно договорів купівлі-продажу, ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" реалізувало основні засоби на загальну cyму 40 000 000,00грн., в т.ч. ПДВ 6 666 666,67грн., а саме:

1. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний продавцю на праві приватної власності корпус №2, літера "Ю-6", загальною площею 24092,6кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 16 620 230,00грн. (в т.ч. ПДВ: 2770038,33грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1505.

2. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №1, літера "Ш-1", загальною площею 36076кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 25. Вартість приміщення згідно договору складає 20 743 111,00грн. (в т.ч. ПДВ: 3 457 185,17грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1509.

3. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №9, літера "Щ-2", загальною площею 4849кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 25. Вартість приміщення згідно договору складає 2 080 975,00грн. (в т.ч. ПДВ: 346 829,17грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1529.

4. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №7, літера "Л-2", загальною площею 792,4кв.м, у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд. 25. Вартість приміщення згідно договору складає 336 432,00грн. (в т.ч. ПДВ: 56 072,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1517.

5. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний продавцю на праві приватної власності корпус №19, літера "Я-1", загальною площею 45,1кв.м., у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 41 640,00грн. (в т.ч.ПДВ: 6 940,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1525.

6. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності насосну, літера "У-1", загальною площею 162,9кв.м, у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 150 384,00грн. (в т.ч. ПДВ: 25 064,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1513.

7. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2011р. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець) продав, а ППФ "Інтерекопласт" (покупець) купив належний Продавцю на праві приватної власності корпус №19б, літера "Т-1", загальною площею 29,5кв.м, у подальшому "приміщення", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25. Вартість приміщення згідно договору складає 27 228,00грн. (в т.ч. ПДВ: 4 538,00грн.). Договір посвідчений Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1521.

Згідно Статуту ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (далі-Статут), Товариство є юридичною особою з дати його державної реєстрації.

Відповідно до п.5.1.1 Статуту, статутний капітал товариства становить 11 211 594,25грн..

Пунктом 4.1 Статуту визначено, що засновником Товариства є держава в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області.

У відповідності до п.4.2 Статуту, акціонерами Товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій Товариства.

Згідно п.4.5.1 Статуту, кожна проста акція надає акціонеру - її власнику однакову сукупність прав включаючи право, зокрема, брати участь в управлінні товариством (через участь та голосування на загальних зборах особисто або через представників).

Органами управління Товариством є: загальні збори акціонерів; наглядова рада; дирекція товариства; ревізійна комісія (п.9.1 Статуту).

Зазначені вище обставини встановлені рішеннями Господарського суду Рівненської області у справі №918/136/17 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області до Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод", Приватного підприємства фірми "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які ухвалені за результатами перегляду нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Рівненської області від 24.04.2017р. у справі №918/136/17, - а саме - постановою Верховного Суду від 20.08.2020р., якою постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2020р. скасовано, а рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.2018р. у справі №918/136/17 про відмову у задоволенні позову - залишено без змін.

Водночас, підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Рівненської області від 24.04.2017р. у справі №918/136/17, яке було залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2017р. та постановою Верховного Суду від 21.03.2019р. стало скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2016р. у справі №918/269/16, яке стало підставою для ухвалення рішення Господарським судом Рівненської області від 24.04.2017р. у справі №918/136/17.

За приписами ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019р. у справі №922/643/19).

Таким чином рішення у справі №918/136/17 мають преюдиціальний характер при розгляді справи № 918/454/18(918/566/13(918/519/21).

Також, рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.05.2019р. у справі №918/519/18, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019р. та постановою Верховного Суду від 28.10.2019р., позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені, визнано недійсними рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р..

Зокрема, висновки судів мотивовано тим, що позивач та третя особа ОСОБА_5 не були присутні на загальних зборах товариства 29.04.2011р. і докази щодо належного їх повідомлення про скликання та про порядок денний таких зборів у матеріалах справи відсутні, а тому суди дійшли висновку про порушення порядку скликання загальних зборів, передбаченого ст.ст.35, 47 Закону України "Про акціонерні товариства", що спричинило порушення прав позивача та третьої особи на участь у зборах акціонерів та прав на участь в управлінні товариством.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.02.2020р. у справі №918/519/18, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2020р. та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2020р. відмовлено ППФ "Інтерекопласт" в задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Рівненської області від 28.05.2019р. за нововиявленими обставинами.

Отже, рішення у справі №918/519/18 мають преюдиціальний характер при розгляді справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для подання позову у даній справі стало набрання законної сили 07.10.2019р. рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.05.2019р. у справі № 918/519/18, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019р. та постановою Верховного Суду від 28.10.2019р., згідно якого позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені, визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р..

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

При цьому, визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформленого протоколом №12 від 29.04.2011р., означає, що вказане рішення не породжує жодних правових наслідків.

Судом встановлено, що органами управління Товариством є: загальні збори акціонерів; наглядова рада; дирекція товариства; ревізійна комісія (п.9.1 Статуту).

Відповідно до п.13.3.3 Статуту повноваження члена наглядової ради дійсні з моменту його затвердження рішенням загальних зборів.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що ППФ "Інтерекопласт" з моменту прийняття рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" від 29.04.2011р., які оформлені протоколом № 12, стало членом Наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод".

ППФ "Інтерекопласт" звертає увагу, що як вбачається з протоколів наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" №4 від 20.05.2011р. та №5 від 07.06.2011р., членами наглядової ради в період вчинення оспорюваних правочинів були фізичні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ..

Однак, судом відхилено вказаний аргумент відповідача, оскільки пункт 13.3.3 Статуту спростовує аргумент ППФ "Інтерекопласт" про те, що відповідач не був членом Наглядової ради, а відтак особою, яка є заінтересованою у вчиненні акціонерним Товариствам правочину в розумінні положень ч. 1 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства".

У відповідності до ч.1 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції Закону, чинній на момент вчинення оспорюваних правочинів, а саме: в редакції від 07.05.2011р.) (далі - Закону України "Про акціонерні товариства") особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства; член її сім`ї - чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій частка, що належить посадовій особі органів товариства, членам її сім`ї, становить 25 і більше відсотків; акціонер, який одноосібно або разом із членами сім`ї володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак:

1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину;

2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину;

3) внаслідок такого правочину придбаває майно;

4) бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва товариства посадовими особами).

Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення у неї заінтересованості поінформувати Товариство про наявність у неї такої заінтересованості.

Відповідно до ч.2 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" виконавчий орган акціонерного товариства зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати Наглядовій раді (у разі відсутності наглядової ради - кожному акціонеру персонально) інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, зокрема про:

1) предмет правочину;

2) вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином;

3) загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг;

4) особу, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину.

У разі якщо правочин, щодо якого є заінтересованість, порушує інтереси товариства, Наглядова рада може заборонити його вчинення або винести розгляд цього питання на загальні збори.

Наглядова рада протягом п`яти робочих днів з дня отримання від виконавчого органу інформації про правочин, у вчиненні якого є заінтересованість, зобов`язана прийняти рішення щодо вчинення такого правочину товариством або про відмову від його вчинення.

Якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом Наглядової ради, вона не бере участі в голосуванні з питання вчинення такого правочину. Якщо більшість членів Наглядової ради є особами, заінтересованими у вчиненні такого правочину, або якщо Наглядова рада не була створена або не прийняла рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, протягом строку, встановленого цією статтею, це питання виноситься на розгляд загальних зборів.

Наглядова рада може прийняти рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що у розумінні ч.1 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" ППФ "Інтерекопласт" було особою, заінтересованою у вчиненні ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" спірних правочинів 22.06.2011р., позаяк із 29.04.2011р. ППФ "Інтерекопласт" є членом виконавчого органу - Наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", яке є стороною правочину, а саме - його продавцем.

Також слід зазначити, що у розумінні ч.1 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" ППФ "Інтерекопласт" було особою, заінтересованою у вчиненні ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" оспорюваних правочинів 22.06.2011р., оскільки:

- є покупцем за спірними договорами від 22.06.2011р.;

- отримало винагороду за вчинення договорів від ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" у вигляді дивідендів;

- внаслідок укладання спірних договорів отримало у власність майно.

Загальною вимогою при вчиненні правочинів з конфліктом інтересів виконавчим чи іншим органом є розкриття інформації про наявність конфлікту інтересів.

Позивач у позовній заяві зазначив, що при розгляді судової справи №918/136/17 про визнання недійсними договорів стороною, у якій в тому числі було ППФ "Інтерекопласт", останнім долучались усі документи, що стосувались процесу укладання договорів, однак відповідачем не було долучено, оскільки такі відсутні фізично, наступні докази:

- звернення ППФ "Інтерекопласт" до ПАТ "Рівнерадіозавод" з інформуванням про намір вчинення Договорів;

- повідомлення виконавчого органу ПАТ "Рівнерадіозавод", скероване на адресу наглядової ради Банкрута стосовно Договорів;

- рішення Наглядової ради Банкрута про надання згоди на вчинення Договорів.

Як встановлено судом, у матеріалах справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21) відсутні вказані докази також, а саме: звернення ППФ "Інтерекопласт" до ПАТ "Рівнерадіозавод" з інформуванням про намір вчинення договорів; повідомлення виконавчого органу ПАТ "Рівнерадіозавод", скероване на адресу наглядової ради банкрута стосовно договорів; рішення Наглядової ради банкрута про надання згоди на вчинення договорів.

Наслідки недотримання вище описаної процедури передбачені у ст.72 Закону України "Про акціонерні товариства" зокрема:

1. Правочин, вчинений з порушенням вимог ст.71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним.

2. Відповідальність за шкоду, заподіяну товариству правочином, вчиненим з порушенням вимог ст.71 цього Закону, несе особа, заінтересована у вчиненні акціонерним товариством такого правочину.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що на момент укладення оспорюваних договорів, у ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" не було достатніх повноважень на їх підписання, що не було прийнято до уваги контрагентом - ППФ "Інтерекопласт".

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Дієздатність юридичної особи реалізується відповідно до ст.92 ЦК України через її органи у межах визначених законом та статутом повноважень.

Згідно ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами (постанова КГС ВС від 30.04.2020р. №925/1147/18).

Позов про визнання недійсним правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в справах про визнання недійсними правочинів із заінтересованістю виходить із позиції, що в таких правочинах третя особа (ураховуючи, що вона заінтересована в учиненні правочину) однозначно знала чи могла знати про наявні обмеження повноважень особи, яка діяла від імені товариства. Так, Касаційний господарський суд у постанові в справі №916/2872/16 від 16.05.2018р. сформулював таку правову позицію: ПрАТ не дотрималося порядку узгодження наглядовою радою акціонерного товариства укладення цього правочину відповідно до вимог ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства", через що спірний договір укладено з порушенням положень указаної норми Закону. Аналогічні висновки викладено в постанові ВГСУ від 21.12.2016р. у справі №902/1102/15.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27.06.2018р. у справі №668/13907/13-ц та від 11.09.2018р. у справі №909/968/16 дійшла наступних правових висновків:

За змістом ст.ст.11, 509, 526, 599 ЦК України, зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст..ст.2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст.241 ЦК України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, ч.3 ст.92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (ст.ст.203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Враховуючи положення ст.ст.92, 237- 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України постановах від 27.04.2016р. у справі № 6-62цс16, 12.04.2017 у справі № 6-72цс17.

Позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №668/13907/13-ц, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 11.10.2019р. у справі №910/13731/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020р. у справі №924/491/17, від 03.02.2022р. у справі №926/894/21.

При цьому судом враховано, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абз.2 ч.2 ст.98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що при укладенні оспорюваних договорів, ППФ "Інтерекопласт" достеменно знало про наявні обмеження повноважень представника ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оскільки було членом Наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" з 29.04.2011р., але, незважаючи на це, вчинило з ним оспорювані правочини.

Також, судом відхилено доводи відповідача про те, що оскільки рішення загальних зборів, оформлене протоколом №12 від 29.04.2011р., яким ППФ "Інтерекопласт" призначено членом наглядової ради, визнано недійсним, а відповідно воно не породжує жодних правових наслідків і тому аргументи позивача про вчинення правочинів із заінтересованістю є спростованими.

При цьому судом відхилено вищевказане твердження відповідача у зв`язку з тим, що оцінка вчинення правочину із заінтересованістю в розумінні абз.1-4 ч.1 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" проводиться судом станом на момент укладення таких спірних правочинів.

Також, суд дійшов висновку про те, що оскільки ППФ "Інтерекопласт" із 29.04.2011р. призначено членом наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", відтак відповідач при укладенні правочину діяв із заінтересованістю при укладенні договорів купівлі-продажу 22.06.2011р.. Дійсно, рішення загальних зборів, оформлене протоколом № 12 від 29.04.2011р., яким ППФ "Інтерекопласт" призначено членом наглядової ради, визнано недійсним за рішення суду. Однак визнання недійсним рішення загальних зборів, оформлене протоколом №12 від 29.04.2011р. не свідчить про те, що дії ППФ "Інтерекопласт" при укладенні оспорюваних договорів 22.06.2011р. були правомірними.

Крім того, судом відхилено аргумент відповідача про те, що відповідач, як акціонер ПАТ "Рівненській радіотехнічний завод" приймав участь у зборах 29.04.2011р. та голосував за прийняття зазначених рішень, та не знав і не міг знати на момент укладання оспорюваних Договорів купівлі-продажу, що зазначене рішення Загальних зборів є незаконним та буде визнане недійсним через 8 років, а відповідно, що у керівника ПАТ "Рівненській радіотехнічний завод" були відсутні повноваження на укладання оспорюваних договорів.

Водночас суд зауважив, що відповідач дійсно не знав і не міг знати на момент укладання оспорюваних Договорів купівлі-продажу, що рішення Загальних зборів від 29.04.2011р. буде визнане недійсним через 8 років. Однак ППФ "Інтерекопласт" повинне було розуміти наслідки недотримання процедури укладання правочинів, щодо яких є заінтересованість, - оскільки передусім відповідач був членом Наглядової ради, а відтак достеменно володів інформацією щодо діяльності органів управління ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод". Однак відповідач, незважаючи на відсутність повного переліку документів, передбаченого ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", на момент підписання оспорюваних договорів, не ініціював законний процес укладання правочинів і таким чином допустив у своїх діях наявність необережної форми вини, що за своєю суттю підтверджує недобросовісність, нерозумність поведінки ППФ "Інтерекопласт", при укладанні договорів, наслідком чого є їх недійсність.

Також, відповідач стверджує, що відбулося подальше схвалення спірних правочинів після їх укладення 22.06.2011р., що підтверджується зокрема тим, що на виконання оспорюваних договорів відповідачем було перераховано на користь позивача, а останнім прийнято та не було повернуто 40000000,00грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.06.2011р. становило майже 5000000,00 доларів США. Реальність та правомірність намірів покупця щодо укладання оспорюваних договорів підтверджується також подальшим використанням набутого майна у власній господарській діяльності протягом 7 років та утриманням його у власності по даний час.

Зі змісту норми ч.1 ст.241 ЦК України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину.

Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2018р. в справі №910/18812/17, від 08.07.2019р. в справі №910/19776/17.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №904/2178/18.

Судом відмічено, що відповідачем не доведено наступне схвалення спірних правочинів після їх укладення 22.06.2011р. Публічним акціонерним товариством "Рівненський радіотехнічний завод", позаяк доказів перерахування грошових коштів за договорами на загальну cyму 40000000,00грн., в т.ч. ПДВ 6666666,67грн., зі сторони ППФ "Інтерекопласт" для ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що докази перерахування грошових коштів за оспорюваними договорами на cyму 40 000 000,00грн. від відповідача для ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" в матеріалах справи №918/454/18(918/566/13(918/519/21) відсутні, - судом критично оцінено аргументи відповідача про те, що сторони мали дійсні наміри щодо переходу права власності на об`єкти нерухомого майна від продавця покупцю, а розрахунок, здійснений покупцем за договорами, підтверджує, що він реально бажав виконання договорів та настання усіх юридичних наслідків, пов`язаних з їх укладанням.

Водночас суд зауважує, що ППФ "Інтерекопласт" допустило завдання збитків ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" через укладення оспорюваних договорів, оскільки маючи статус акціонера даного товариства (згідно з відомостями Сміда станом на II квартал 2011 року ППФ "Інтерекопласт" являлось власником 21,2386 акцій ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод"), однак діяло всупереч інтересам позивача, що свідчить про недобросовісність поведінки підприємства відповідача, яка спрямована на отримання матеріальної вигоди (заінтересованість).

Вказане свідчить про обізнаність відповідача щодо наявності обмежень у представника ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" на відчуження майна у відповідності до Договорів та відсутністю документів передбачених ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" і як наслідок про недобросовісність та нерозумність його поведінки.

Відповідно до приписів ст.ст.92, 203, 215 ЦК України, договори, укладені від імені юридичної особи її виконавчим органом (директором) з третьою особою, можуть бути визнані недійсним із підстав порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, оскільки відповідні обмеження існували на момент укладення оспорюваних договорів.

Також, позивач звертає увагу на те, що після придбання майна за оспорюваними договорами ППФ "Інтерекопласт" облаштував на території заводу та в приміщенні корпусу №1. літера "Ш-1", загальною площею 36 076кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 самочинне перепланування - забудова з блоків, у вигляді вольєрів для собак. Використання приміщення в якості розплідника собак, яке не має спеціального облаштування (підлога, стіни, вентиляція, каналізація) завдає значних збитків підприємству-банкруту та знижує ринкову вартість об`єкту нерухомості через швидке зношування та втрату можливості в подальшому використовувати його за цільовим призначенням. Будівництво вольєрів в будівлі корпусу №1. літера "Ш-1", загальною площею 36 076кв.м фактично є пошкодженням майна, яке було придбане ППФ "Інтерекопласт". Окрім того, на відкритому повітрі, на території колишнього заводу між виробничими корпусами, розташовані вольєри із собаками породи "тибетський мастиф". Кількість тварин на території заводу становить понад 100 штук.

При цьому, відповідач підтверджує, що набуте за оспорюваними договорами майно використовується ППФ "Інтерекопласт" у власній господарській діяльності протягом 7 років та утримує його у власності по даний час.

При прийнятті рішення від 13.03.2017р. у справі №6-147цсl7 ВС України підкреслив: закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст.12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпоряджалася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

З огляду на викладене, судом звернуто увагу на те, що ППФ "Інтерекопласт", яке набуло майно за оспорюваними договорами із порушенням закону, та розпоряджається одержаним майном у спосіб, який має наслідком зниження ринкової вартості об`єктів нерухомості через швидке зношування та втрату можливості в подальшому використовувати його за цільовим призначенням, - діяло недобросовісно та нерозумно.

Крім того, в якості підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів позивач вказує на те, що при їх укладенні вартість відчуженого майна складає 40 000 000,00грн. або 90,2% загальної вартості майна; майно продане не за ринкову, а за балансову вартість.

Водночас, відповідач заперечив проти даних аргументів позивача та зазначив, що жоден закон, який регулював діяльність акціонерних товариств на момент укладення спірних правочинів не встановлював імперативних норм стосовно того за якою вартістю, ринковою, балансовою чи іншою, акціонерне товариство мало право відчужувати належне йому майно. Закон України "Про акціонерні товариства", зокрема, тільки встановлював, що в разі, коли ринкова вартість майна, що є предметом правочину, перевищує 50 і більше відсотків вартості активів за даним останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, - рішення приймається більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості. Рішення, що оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р., приймалися більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості, й, відповідно, ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" при укладенні оспорюваних правочинів дотримано вимог, які були встановлені Законом України "Про акціонерні товариства" в редакції на момент їх укладання.

Судом зазначено, що у справі №918/136/17, рішення у якій мають преюдиційне значення для розгляду даної справи, судом встановлено, що вартість чистих активів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" в 2010 році становила 43 526грн., в 2011 році - 24 451грн.. Залишкова вартість активів станом на 01.01.2011р. оцінювалася в 44 344грн., а в 2012 році - 6 995грн.. ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" 22.06.2011 за оспорюваними договорами купівлі-продажу відчужено майно товариства на загальну суму 40 000 000,00грн., що становить 90,2% від балансової вартості майна товариства відповідно до звіту про фінансові результати за 2011 рік.

З оспорюваних договорів купівлі-продажу вбачається, що ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" реалізувало основні засоби на загальну суму 40000000,00грн., в т.ч. ПДВ 6666666,67грн..

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.05.2019р. у справі №918/519/18, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019р. та постановою Верховного Суду від 28.10.2019р., позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені, визнано недійсними рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформлені протоколом № 12 від 29.04.2011р..

З вказаних обставин, господарський суд дійшов висновку, що при підписанні оспорюваних договорів було відчужено майно, вартість якого перевищує 50% вартості активів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", а оскільки загальні збори товариства із цього питання оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р. визнані недійсними (відтак є такими, що не відбулись), - є порушенням ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства".

Протоколом №5 засідання Наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" від 07.06.2011р. затверджено саме ринкову вартість майна, яка визначена за результатами проведеної незалежної оцінки нерухомого майна, споруд та передавальних пристроїв, обладнання, автотранспортних засобів, що знаходяться на балансі ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", а саме: корпус 1 літ "Ш-1", корпус 2 літ "Ю-6", корпус 9 літ "Щ-2", корпус 7 літ "Л-2", корпус 19 літ "Я-1", корпус 19 б літ "Т-1", насосна літ "У-1", споруди, передавальні пристрої, обладнання у загальному розмірі 35 556 885,40грн.. Ринкова вартість майна, затверджена Протоколом №5 засідання Наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" від 07.06.2011, яке було об`єктом реалізації у відповідності до оспорюваних договорів склала у загальному розмірі 24797690,00грн..

При цьому відчуження об`єктів за семи договорами купівлі - продажу було здійснено за балансовою вартістю, що також не заперечується учасниками справи.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про акціонерні товариства" ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України "Про акціонерні товариства", наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерного товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діях виконавчого органу.

У відповідності до п.п.7, 20 ч.2 ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції наглядової ради належить: затвердження ринкової вартості майна у випадках, передбачених цим Законом; прийняття рішення про обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору, що укладатиметься з ним, встановлення розміру оплати його послуг.

Згідно з ч.2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства" якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради. Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків, але менша ніж 50 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій. Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, становить 50 і більше відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості.

Як вбачається із договору №12/05/05 від 12.05.2011р., укладеного між ПП "Оцінка" та ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", метою виконання робіт з проведення незалежної оцінки є визначення вартості об`єкту оцінки при отриманні банківського кредиту (для застави відповідно до Закону).

У п.7.1 даного договору від 12.05.2011р. зафіксовано, що виконавець не повинен розкривати стан замовника або іншу конфіденційну інформацію, а замовник використовувати результати оцінки не за метою вказаною у п.1.2, що є предметом договору.

Із Звіту про незалежну оцінку майна, розташованого за адресою: Рівненська обл., м.Рівне, вул.Д.Галицького, 25, складеного на виконання договору №12/05/05 від 12.05.2011р. вбачається, що оцінка була проведена станом на 12.05.2011р., курс НБУ на дату оцінки - 7,9717 грн./ 1 USD.

Водночас, судом звернуто увагу на те, що використання вказаного звіту про оцінку майна від 20.05.2011р., проведеного ПП "Оцінка", для будь-яких цілей, в тому числі укладення оспорюваних правочинів суперечить положенням договору №12/05/05 від 12.05.2011р..

Враховуючи викладене, відчуження ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" майна за договорами відбулось за балансовою вартістю, без проведення оцінки його ринкової вартості.

За оспорюваними договорами укладеними 22.06.2011р. між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт" було відчужено майно товариства на загальну суму 40 000 000,00грн., що становить 90,2% від балансової вартості майна Товариства, відповідно до звіту про фінансові результати за 2011 рік. У той же час головою Наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" не вжито заходів на виконання ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства", а саме не обрано оцінювача майна та не затверджено умови договору з ним, не встановлено розміру його оплати, не затверджено ринкову вартість майна.

Згідно з визначенням, наведеним в Національному стандарті № 1, затвердженому постановою КМУ від 10.09.2003р. № 1140, ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

У звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключення до неї суми податку на додану вартість. (абзац 1 п.17 Національного стандарту № 1).

КГС ВС погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідно до абз.1 ч.2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства" ринкова вартість майна, значного правочину, визначається з урахуванням ПДВ.

Частиною 1 ст.51 Закону України "Про акціонерні товариства", встановлено, що Наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Відповідно до п.п.7, 20 ч.2 ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції наглядової ради належить, серед іншого, затвердження ринкової вартості майна у випадках, передбачених цим Законом; прийняття рішення про обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору, що укладатиметься з ним, встановлення розміру оплати його послуг.

Згідно ст.8 Закону України "Про акціонерні товариства", ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

У відповідності до п.9.1., під 10.1.1. Статут органами управління товариством є: загальні зори акціонерів, наглядова рада, дирекція товариства, ревізійна комісія. Загальні збори є вищим органом товариства. У загальних зборах мають право брати участь усі його акціонери незалежно від кількості і виду акцій, що їм належать.

До компетенції загальних зборів, разом з іншим, належить прийняття рішення про укладення значного правочину на суму, що перевищує 25% балансової вартості активів товариства за даними останньої фінансової звітності товариства (п.п.10.2.2.24 Статуту).

Частиною 1 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину.

Відповідно до ч.2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства", якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради. Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків, але менша ніж 50 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій. Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, становить 50 і більше відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості.

Враховуючи вище викладене у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що відчуження майна за оспорюваними правочинами, яке становить 90,2% від балансової вартості та за ціною балансової вартості, суперечить вимогам чинного законодавства.

Окрім того, господарський суд погодився із аргументами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про те, що мета оцінки впливає на те, які підходи та методи розрахунку використовувати та як документально оформлювати результати проведених робіт, що в свою чергу вплинуло б на вартість майна.

Разом з тим, у матеріалах справи №918/566/13 за заявою Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод", наявний лист слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області №2468/9/17-00-09-02 від 25.05.2015р. яким долучено до матеріалів справи копію листа Міністерства юстиції України №8663-0-26-17/132 від 10.07.2014р., в якому повідомляється, що за результатами проведених розрахунків виявлено наявність економічних ознак доведення до банкрутства. Під час проведення аналізу документів бухгалтерської та статистичної звітності виявлено зменшення вартості основних засобів у зв`язку з їх відчуженням, виділення часток з капіталу підприємства, спрямування отриманих грошових засобів на закупівлю товарів, робіт, послуг при наявності непокритого збитку та кредиторської заборгованості, що відповідно до п. 3.2. Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006р. №14 є ознаками навмисного погіршення фінансово - господарського стану підприємства. Крім того, слідчим управління долучено до матеріалів справи копію висновку експертів за результатами проведеної комісійної судово-економічної експертизи з питань доведення до банкрутства ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", згідно якого зроблено висновки, що за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р. встановлено основні ознаки дій по доведенню до банкрутства боржника, в тому числі стрімко впали показники "Забезпечення зобов`язань підприємства його оборотними активами", "Забезпечення зобов`язань підприємства всіма його активами" та впав "Розмір чистих активів". Також встановлено основні ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", в тому числі одночасне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості; збиткова діяльність на протязі трьох років; відхилення показників ліквідності від граничного значення (коефіцієнт швидкої ліквідності та платоспроможності стрімко знизився нижче граничного значення). Також, як вбачається з матеріалів справи в Рівненському міському суді перебуває кримінальне провадження №569/2536/16-к про обвинувачення генерального директора ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні правопорушення передбаченого ст.219 КК України (ухвала Рівненського міського суду від 23.06.2016р. №569/2536/16-к).

Вказане дає підстави для висновку, що зменшення вартості основних засобів у зв`язку з їх відчуженням за оспорюваними договорами є ознаками навмисного погіршення фінансово - господарського стану ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", при цьому ППФ "Інтерекопласт", яке було членом його Наглядової ради, достеменно володіючи інформацією щодо діяльності органів управління товариства, а також його економічного стану, допустило укладання спірних правочинів, отримавши на свою користь 90,2% майна ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод".

Копія висновку експерта №96/14 за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 01.12.2014р., проведеної Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності долучена позивачем до матеріалів справи (а.с.182-193, т.2).

Із вказаного висновку вбачається, що за результатами проведеного дослідження за період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р. встановлено ознаки дій по доведенню до банкрутства ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" в т.ч. стрімко впали показники "Забезпечення зобов`язань підприємства його оборотними активами", "Забезпечення зобов`язань підприємства всіма його активами" та впав "Розмір чистих активів". Також встановлено основні ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", в тому числі одночасне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості; збиткова діяльність на протязі трьох років; відхилення показників ліквідності від граничного значення (коефіцієнт швидкої ліквідності та платоспроможності стрімко знизився нижче граничного значення).

Як встановлено судом, що за оспорюваними договорами відчужено майно, вартість якого перевищує 50% вартості активів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод".

Водночас, оскільки загальні збори Товариства оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р. визнані недійсними, - зазначене дає підстави для висновку, що спірні правочини укладено із порушенням ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства".

Частина 1 ст.216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, наслідком вчинення значного правочину (в розумінні ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства") за відсутності відповідного рішення загальних зборів акціонерів Товариства тягне за собою визнання недійсним такого правочину.

Також, судом відхилено аргументи відповідача про те, що за укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна віддали свої голоси 71,26613% усіх акціонерів Товариства, що свідчить про реальне волевиявлення ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" щодо укладання оспорюваних правочинів, при цьому судове рішення у справі №918/519/18 за позовом акціонера, який володіє 0,0060% акцій ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів не доводить наявність підстав, передбачених ст.203 ЦК України та ст.72 Закону України "Про акціонерні товариства" для визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між позивачем та відповідачем, недійсними. При цьому суд відхиляє даний аргумент відповідача з причин того, що підстави недійсності рішення, оформленого протоколом №12 від 29.04.2011р. уже були предметом дослідження у іншій справі, а саме: №918/519/18, рішення у якій набрало законної сили. Наявність кворуму на загальних зборах акціонерів 29.04.2011р., зважаючи на те, що рішення за результатами даних зборів визнане судом недійсним, не породжує наслідків наявності рішення загальних зборів у розумінні ч.2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства". Суд підкреслює, що станом на дату пред`явлення позову у даній справі було відсутнє рішення на надання згоди на вчинення значних правочинів (спірних правочинів) в контексті ч.2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства", а відтак аргумент відповідача є безпідставним.

Враховуючи обставин справи та зважаючи на визнання недійсними загальних зборів, оформлених протоколом №12 від 29.01.2011р., оспорювані договори в розумінні ч.1 ст.203 ЦК України та ч.2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства" підлягають визнанню недійсними із застосуванням наслідків їх недійсності.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про наявність дефектів змісту, суб`єктного складу та волі у семи договорах купівлі-продажу від 22.06.2011р., укладених між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт", посвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровими номерами 1505, 1509, 1513, 1517, 1521, 1525, 1529. Дефекти вказаних договорів вказують на їх недійсність, а саме:

- вказані правочини є такими, що вчинені особою, яка мала заінтересованість у їх вчиненні - членом Наглядової ради ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" - покупцем майна ППФ "Інтерекопласт";

- відповідач був достеменно обізнаний щодо наявності обмежень у представника ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" на відчуження майна за оспорюваними договорами та відсутністю документів, передбачених ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства", що свідчить про недобросовісність та нерозумність поведінки відповідача при укладенні договорів;

- в матеріалах справи відсутні докази наступного схвалення оспорюваних правочинів;

- відчуження майна за оспорюваними договорами відбулося за балансовою вартістю, без проведення оцінки його ринкової вартості у встановленому порядку;

- відпала правова підстава для вчинення зазначених договорів, які є значними правочинами - рішення загальних зборів, оформлене протоколом №12 від 29.04.2011р. визнано недійсним за рішенням суду (відтак у розумінні ч. 2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства" договори укладені без рішення загальних зборів про надання дозволу на їх укладення).

Отже, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про визнання недійсними семи договорів купівлі-продажу від 22.06.2011р., укладених між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт", посвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровими номерами 1505, 1509, 1513, 1517, 1521, 1525, 1529, позаяк їх укладення відбулося із порушеннями ч.1 ст.8, ч.1 ст.51, ст.52, ч.2 ст.70, ч.ч.1,2 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства".

Крім того, позовними є вимоги Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) Михайловський Сергій Володимирович про скасування записів про право власності ППФ "Інтерекопласт" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25., а саме: записів від 25.09.2017р. №22503214, №22502840, №22501413, №22500501, №22499172, №22498257, №22495105.

Суд дійшов висновку, що вимоги про скасування записів про право власності ППФ "Інтерекопласт" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є похідними вимогами від вимог про визнання недійсними договорів, та залежать від наявності самого порушеного права позивача.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог про визнання недійсними договорів, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а відтак похідні вимоги Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) Михайловський Сергій Володимирович про скасування записів про право власності підлягають задоволенню.

Водночас, скаржник покликається на те, що підставою апеляційного оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. та його скасування є порушення норм процесуального права, допущені судом, зокрема, положень ст.226 ПІК України, щодо залишення позову без розгляду за умови наявності підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.226 цього Кодексу, а також положень п.3 ч.1 ст.231 ГПК, відповідно до вимог якої суд мав закрити провадження у справі.

Зокрема, стосовно доводів скаржника про відсутність повноважень представника позивача і неявку позивача, як підстави для залишення позову без розгляду з підстав передбачених п.4, ч.1, ст.226 ГПК України.

Як свідчать матеріали справи, 16.09.2021р. ухвалою Господарського суду Рівненської області матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) Михайловський Сергій Володимирович до Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності передано за підсудністю до Господарського суду Рівненської області для розгляду в межах справи №918/454/18 за заявою Головного управління ДПС у Рівненській області до Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" про визнання банкрутом.

04.11.2021р. ухвалою Господарського суду Рівненської області справу №918/519/21 - прийнято до провадження суддею Пашкевич І.О. 17.02.2022р. ухвалою Господарського суду Рівненської області закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті.

28.07.2022р. представником третьої особи ОСОБА_1 адвокатом Діонісьєвим І.М. заявлено усне клопотання про залишення позову без розгляду з підстав передбачених п.4, ч.1, ст.226 ГПК України, при цьому щодо закінчення строку дії довіреності представником третьої особи заявлено не було.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, що з огляду на карантинні обмеження та введення та продовження в Україні воєнного стану, протягом 2022 року представник позивача Бурчак Ю.І. неодноразово брав участь в судових засіданнях у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) у режимі відеоконференції, про що ліквідатором ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" подавалися відповідні клопотання із зазначенням особи представника.

Доводи скаржника про відсутність повноважень представника позивача Бурчака Ю.І. спростовується довіреністю №02-28/6 від 04.01.2022 р., та є безпідставними.

Згідно п.4 ч.1 ст.226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо: позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

28.07.2022р. судом протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи, при цьому судом зазначено, що до початку судового засідання позивач засобами телефонного зв`язку повідомив про технічну неможливість долучитися до відеоконференції.

З ухвали Господарського суду Рівненської області від 28.07.2022р. вбачається, що 26.06.2022р. на офіційну електронну адресу суду від арбітражного керуючого Головка І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване тим, що останній у визначений час судового засідання перебуватиме на території Європейського Союзу як волонтер. Разом з тим, останній зазначає, що докази перебування за кордоном з волонтерською місією будуть надані до наступного судового засідання після повернення на територію України. При цьому представником позивача засобами телефонного зв`язку повідомлено суд про неможливість взяти участь в судовому засіданні 28.07.2022р. о 13год. 20хв. в режимі відеоконференції, у зв`язку з неможливістю підключитися до відповідної програми.

Також, 28.07.2022 у період з 11:27год. по 12:04год. на території Рівненської області лунала повітряна тривога тривалістю 37хв. (https://alarmmap.online/). що ускладнило позивачу прийняття участі в судовому засіданні.

У п.5 Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022р. рекомендовано судам по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

Пунктом 6 Рекомендацій Ради суддів України судам рекомендовано, виважено підходити до питань пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Пунктом.3, ч.2, ст.202 ГПК України визначено, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Враховуючи наведене представник позивача повідомив суд у єдиний йому доступний спосіб (у телефонному режимі) про неможливість прийняття участі у судовому засіданні 28.07.2022р. в режимі відеоконференції через виникнення технічних проблем, ще є підставою відкладення розгляду справи в порядку ст.202 ГПК України, а також враховуючи наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, тому у відповідача відсутні будь - які підстави стверджувати, що позивач не повідомив про причини неявки, отже у суду були відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду в порядку п.4 ч.1 ст.226 ГПК України.

Стосовно доводів скаржника про те, що позов у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) є тотожним з позовом у справі №918/136/17, відтак провадження у справі необхідно було закрити на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Питання про тотожність позовів у справах №918/454/18(918/566/13(918/519/21) та №918/136/17 розглядалося судом першої інстанції, про що ухвалою суду від 23.11.2021р. відмовлено у задоволенні заяви ППФ "Інтерекопласт" про закриття провадження.

23.11.2021р. ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ППФ "Інтерекопласт" про закриття провадження, при цьому судом зазначено про те, що з аналізу вищенаведених статей вбачається, зокрема, що суд закриває провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України якщо є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тобто повинні бути наявні всі три ознаки судового рішення, для застосування означеної норми ГПК України.

Проаналізувавши в системі Діловодство спеціалізованого суду рішення у справі №918/136/17, суд зазначає, що сторони та підстави позовних вимог не є тотожними з позовною заявою у справі №918/454/18 (918/566/13(918/519/21), відтак підстави для закриття провадження у справі з посиланням на п.3 ч.1 ст.231 ГПК України відсутні, а клопотання розпорядника майна арбітражного керуючого Олексія Головка про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Ухвала суду першої інстанції від 23.11.2021р. скаржником не оскаржувалася.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо: суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 ч.1 ст.175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.2 ст.175 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" від 12.06.2009р. за №5, визначення терміну "предмет позову" полягає у визначенні конкретних вимог позивача, "підстава позову" - чим і обґрунтовує свої вимоги і "зміст вимоги" - спосіб захисту свого права, який він обрав.

Варто зазначити, що справи №918/136/17 та №918/454/18 (918/566/13 (918/519/21 не є тотожними так як спір не є між тими самими сторонами та поданий з інших підстав.

Зокрема, у справі №918/136/17 суб`єктивний склад сторін, а саме: позивач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (акціонер товариства, орган державної виконавчої влади) до відповідачів ППФ "Інтерекопласт" (покупець, сторона договорів купівлі - продажу), ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" (продавець, сторона договору купівлі - продажу), предметом позову є визнання недійсними 7 договорів купівлі - продажу, з підстав прийняття рішення господарським судом Рівненської області від 30.06.2016р. у справі №918/269/16, яким визнано недійсними рішення загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод", оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р. (у подальшому провадження у справі №918/269/16 закрито), а також не обрання оцінювача та порушення під час проведення загальних зборів акціонерів, таким чином позов було подано з підстав порушення прав Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області як учасника товариства.

Водночас, у справі №918/454/18 (918/566/13 (918/519/21) суб`єктивний склад сторін становить, а саме: позивач ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" до відповідача ППФ "Інтерекопласт", предметом позову є визнання недійсними 7 договорів купівлі - продажу, скасування державної реєстрації, з підстав прийняття рішення Господарського суду Рівненської області від 28.05.2019р. у справі №918/519/18, залишеного без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019р. та постановою Верховного Суду від 28.10.2019р., яким позовні вимоги задоволені та визнано недійсними рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", оформлені протоколом №12 від 29.04.2011р.), а також з обгрунтуванням вчинення правочинів заінтересованою особою (ППФ "Інтерекопласт"), таким чином позивачем подано позов з метою захисту порушених майнових прав ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", окрім того провадження у справі здійснюється у межах справи про банкрутство ППФ "Інтерекопласт".

Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 01.03.2021р. у справі №917/655/20 зазначено наступне, передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України, та, як наслідок, застосування п.3 ч.1 ст.231 ГПК України, є наявність судового рішення, що набрало законної сили, у справі з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами позову.

Таким чином у даному випадку судом першої інстанції вірно встановлено відсутність тотожності одночасно всіх трьох складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою, що є необхідною умовою для закриття провадження у справі.

Відносно доводів скаржника, що розгляд справи здійснено з порушенням правил підсудності, що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Право на звернення до господарського суду в установленому ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч.ч.1, 2 ст.4 ГПК України).

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч.1 ст.2 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

За правилами предметної юрисдикції господарських судів у п.8 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи, передбачені п.8 ч.1 ст.20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (ч.30 ст.30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

З цими правилами кореспондуються приписи ст.7 КУзПБ, що визначає основні засади розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Згідно ч.1, абз.1 ч.2 ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 ст.7 КУзПБ встановлено правило за яким матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020р. у справі №607/6254/15-ц, від 18.02.2020р. у справі №918/335/17, від 15.06.2021р. у справі №916/585/18 (916/1051/20), постановах Верховного Суду від 30.01.2020р. у справі №921/557/15-г/10, від 06.02.2020р. у справі №910/1116/18, від 12.01.2021р. у справі №334/5073/19).

Також, системний аналіз змісту приписів ст.7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК щодо предметної та територіальної юрисдикції (підсудності) приводить до висновку, що принцип концентрації в межах справи про банкрутство майнових спорів, стороною яких є боржник, є універсальним та не містить виключень залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №918/420/16, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021р. у справі №911/2043/20).

У постановах від 15.05.2019р. у справі №289/2217/17, від 12.06.2019р. у справі №289/233/18, від 19.06.2019р. у справах №289/718/18 та №289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21.10.2019р. КУзПБ має здійснюватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

При цьому, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень ст.163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021р. у справі № 916/585/18 (916/1051/20).

У розвиток наведених правових позицій у постанові від 15.06.2021рр. у справі №916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок за яким, якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі ст.7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

Цей висновок є обов`язковим для врахування судами при застосуванні ст.7 КУзПБ, а критерій впливу спору на розмір або склад ліквідаційної маси боржника є визначальним при вирішенні питання щодо розгляду в межах справи про банкрутство спорів, стороною в яких є боржник, незалежно від суб`єктного складу сторін такого спору.

Згідно ч.1 ст.62 КУзПБ, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Судом встановлено, що арбітражний керуючий (ліквідатор) ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" Михайловський Сергій Володимирович звернувся до Господарського суду Рівненської області від імені та в інтересах ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" з позовною заявою до ППФ "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, укладених між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" та ППФ "Інтерекопласт" 22.06.2011р., а саме: об`єкта корпус № 2, літера "Ю-6", загальною площею 24 092,6кв.м, об`єкта корпус №1, літера "Ш-1", загальною площею 36 076кв.м, об`єкта корпус №9, літера "Щ-2", загальною площею 4 849кв.м, об`єкта корпус №7, літера "Л-2", загальною площею 792,4кв.м, об`єкта корпус №19, літера "Я-1", загальною площею 45,1кв.м, об`єкта насосна, літера "У-1", загальною площею 162,9кв.м, об`єкта корпус №196, літера "Т-1", загальною площею 29,5кв.м та скасування записів про право власності ППФ "Інтерекопласт" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.25, а саме: записи від 25.09.2017р. №22503214, №22502840, №22501413, №22500501, №22499172, №22498257, №22495105.

Враховуючи вище викладене, такий спір є майновим в розумінні положень КУзПБ, оскільки за змістом позовних вимог у разі їх задоволення склад ліквідаційної маси ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" може змінитися через включення до неї об`єктів нерухомого майна відчужених ППФ "Інтерекопласт" за оспорюваними у цій справі договорами.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд погоджується з доводами скаржника про те, що заявлені у цій справі вимоги боржника підлягають розгляду у межах справи про банкрутство ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" відповідно до вимог ст.7 КУзПБ.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у приписах ч.3 ст.7 КУзПБ законодавець не встановлює інших правил підсудності, а лише конкретизує механізм реалізації приписів п.8 ч.1 ст.20 ГПК України, ч.1, абз.1 ч.2 ст.7 КУзПБ установивши, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Зі змісту наведених норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який здійснює провадження у справі про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Також, суд звертає увагу на те, що ст.7 КУзПБ прямо не визначає підсудність вирішення майнового спору, сторонами якого одночасно є особи - боржники, щодо яких порушено справи про банкрутство.

Водночас, на час відкриття провадження у справі про банкрутство майно боржника, яке перебуває в особливому правовому режимі, за різних підстав може перебувати в інших осіб, тоді як одним із завдань судових процедур у справі про банкрутство боржника є захист майна боржника, у межах якого може здійснюватися перевірка законності та підставності передачі майна боржника іншим особам, а відтак здійснюватися заходи щодо повернення майна боржнику.

Оскільки ініціювання цього спору та вимоги у справі заявлені у межах виконання арбітражним керуючим обов`язку щодо захисту майна боржника (ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод"), тому їх розгляд повинен здійснюватися саме в межах справи про банкрутство ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", не зважаючи на те, що інша сторона теж перебуває в процедурі банкрутства.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.01.2022р. у справі №908/964/21(908/2248/21).

Відповідно до статті 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У постанові від 09.04.2019р. у справі №910/6407/18 Верховний Суд зазначив, що при визначенні підсудності спору відповідному господарському суду з урахуванням критерію територіальної юрисдикції судам належить керуватися приписами ст.ст.27 - 30 ГПК України та враховувати законодавчо встановлену заборону спорів між судами щодо підсудності.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ч.7 ст.31 ГПК України).

Наведені правила застосовні до випадків розгляду майнового спору судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки суддя відповідного суду, який розглядає справу про банкрутство одноособово, діє як суд (близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.03.2020р. у справі №909/180/19).

Вказані висновки були сформульовані Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство 23.09.2021р. у справі № 904/4455/19

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що як свідчать матеріали справи позовну заяву арбітражним керуючим (ліквідатором) ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" Михайловським С.В. до ППФ "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу щодо нерухомого майна та скасування записів про право власності було подано в межах справи №918/566/13 про банкрутство ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод".

Надалі, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.09.2021р. матеріали справи за позовом ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) С. Михайловський, до ППФ "Інтерекопласт" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності передано за підсудністю до Господарського суду Рівненської області для розгляду в межах справи № 918/454/18 за заявою Головного управління ДПС у Рівненській області до ППФ "Інтерекопласт" про визнання банкрутом.

При цьому, імперативні приписи процесуального закону виключають можливість спору між судами щодо підсудності (ч.6 ст.31 ГПК України).

Згідно ст.279 ГПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Тлумачення приписів ст.279 ГПК України приводить до висновку про те, що скасування судового рішення прийнятого з порушенням територіальної юрисдикції (підсудності) допускається лише у випадку, якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції заявив про непідсудність справи, однак таке правило не застосовується коли скаржник при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.07.2018р. у справі № 910/22878/17, від 17.07.2019р. у справі № 921/557/15-г/10, від 20.10.2021р. у справі № 921/730/19).

Отже, скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) допускається за наявності одного із таких юридичних фактів:

1) учасник справи, який подав апеляційну скаргу заявив про непідсудність справи при розгляді справи в суді першої інстанції;

2) учасник справи, який подав апеляційну скаргу з поважних причин не заявив про непідсудність справи при розгляді справи в суді першої інстанції.

Як встановлено судом, учасниками справи, в тому числі скаржником не оскаржувалась зазначена вище ухвала Господарського суду Рівненської області від 16.09.2021р. про передачу справи за підсудністю для розгляду в межах справи №918/454/18 про банкрутство ППФ "Інтерекопласт".

Крім того, скаржником а апеляційній скарзі не обґрунтовано поважність причин незаявлення відповідного клопотання, а також наявності/відсутності обставин поважності незаявлення такого клопотання про непідсудність справи при розгляді справи в суді першої інстанції.

Водночас, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій ст.11 ГПК України.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004).

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності в основі якого лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Принцип юридичної визначеності полягає в тому, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового для виконання рішення лише для того, щоб домогтися перегляду справи та її нового вирішення. Перегляд рішень судами вищих інстанцій не має розглядатися як прихований засіб оскарження і лише ймовірність існування двох поглядів щодо предмету розгляду не може бути підставою для повторного розгляду справи. Відхід від цього принципу може бути виправданий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі та непереборні обставини (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 24.07.2003 у справі "Рябих проти Росії").

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 11.11.1996 у справі "Кантоні проти Франції", від 11.04.2013р. у справі "Вєренцов проти України").

У рішенні ЄСПЛ у справі "Сутяжник проти Росії" зазначено, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру, зокрема, відступ від цього принципу допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ звернув увагу, що при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", від 08.12.2016р. у справі "ТзОВ "Фріда" проти України").

Отже, не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скасування судового рішення лише з підстав встановлення факту процесуального порушення, яке жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення є ніщо іншим як проявом правового пуризму (постанова Верховного Суду від 12.12.2019р. у справі № 922/382/14, від 17.06.2020р. у справі № 921/490/18).

Визначаючи найбільш доцільний спосіб виправлення таких помилок, необхідно дотримуватися справедливого балансу між захистом прав особи і принципом юридичної визначеності, який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права і передбачає повагу до принципу res judicata.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.07.2022р. у справі №910/1065/21.

За змістом ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції наділений правом, зокрема, скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно ст.277 ГПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а процесуальна помилка не вплинула на результат розгляду спору та не призвела до неправильного вирішення справи.

Відносно доводів апеляційної скарги про не застосування господарським судом двосторонної реституції як наслідку недійсності правочину шляхом зобов`язання позивача повернути 40000000,00грн., сплачених відповідачем на виконання оспорюваних договорів, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки дані вимоги не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Поряд із зазначеним, стосовно заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" заяви про застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсними договорів, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" подало заяву про застосування строків позовної давності у даній справі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача просить суд застосувати строки позовної давності у даній справі, оскільки, на думку третьої особи, позивач міг і мав можливість довідатися про порушення свого права починаючи з 23.06.2011, а звернувся до господарського суду із даним позовом 09.06.2021, тобто через десять років. До визнання недійними договорів застосовується позовна даність у три роки, при цьому перебіг позовної давності обчислюється коли про порушене право дізнався або міг дізнатися сам боржник, а не арбітражний керуючий (розпорядник майна, ліквідатор, керуючий санацією).

Публічне акціонерне товариство "Рівненський радіотехнічний завод" від імені якого діє арбітражний керуючий (ліквідатор) Михайловський Сергій Володимирович заперечив проти задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України унормовано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи те, що заяву про застосування строку позовної давності у даній справі заявлено третьою особою, а не стороною у справі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції безпідставно розглянуто зазначену вище заяву третьої особи - ТОВ "Фінансова Компанія "Арбо Фінанс" про застосування строку позовної давності, однак дане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

В силу ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Таким чином, враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2022р. у справі №918/454/18(918/566/13(918/519/21) - без змін.

2. Справу №918/454/18(918/566/13(918/519/21) повернути до Господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "24" січня 2023 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.