ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року

м. Черкаси Справа № 925/1138/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Довганя К.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу №925/1138/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Евро Ойл Продакшн до Товариства з обмеженою відповідальністю Черкаський завод автохімії про стягнення 43484,82 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 43484,82 грн у зв`язку з невиконанням умов договору поставки нафтопродуктів від 26.01.2022 №4130-01-22-Р14 з яких: 31643,84 грн. пеня, 9942,35 грн. інфляційні та 1898,63 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошового зобов`язання по договору поставки нафто продуктів від 26.01.2022 №4130-01-22-Р14, а вказане зобов`язання було встановлене рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.07.2022 у справі №925/408/22, яке набрало законної сили 09.09.2022.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвала суду від 03.11.2022 надіслана учасникам справи у встановленому порядку.

Відповідач у відзиві на позов, який був поданий суду 21.11.2022 проти проти задоволення позовних вимог заперечував. Заперечення вмотивовано тим, що:

- рішенням суду 27.07.2022 у справі №925/408/22 стягнуто за період з 11.02.2022 по 19.07.2022 річні, пеню та витрати зі сплати судового збору;

- рішення суду 27.07.2022 у справі №925/408/22 виконано добровільно в повному обсязі;

- строк для нарахування пені, інфляційних та річних за період з 20.07.2022 по 30.08.2022 сплив 11.07.2022.

У відповіді на відзив, поданому 05.01.2023 до суду, позивач:

- підтвердив виконання рішення суду відповідачем;

- нарахування пені, інфляційних та річних за період з 20.07.2022 по 30.08.2022 здійснені відповідно до чинного законодавства, а тому позивач вправі вимагати стягнення з відповідача коштів до повного виконання грошових зобов`язань.

Суд, оцінивши наявні докази у справі, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Евро Ойл Продакшн" (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаський завод автохімії" (покупець) уклали договір поставки нафтопродуктів №4130-01-22-Р14, предметом якого є поставка нафтопродуктів.

Свої зобов`язання за договором поставки виконав в повному обсязі та поставив відповідачу оливу базову марки SN-350 (код УКТЗЕД ) у кількості 24074 кг вартістю 746197,70 грн з ПДВ.

Відповідач не виконав зобов`язання за договором поставки нафтопродуктів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів, позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення заборгованості.

27.07.2022 року судом прийнято рішення у справі №925/408/22, яким суд встановив факт укладення договору поставки нафтопродуктів, факт поставки товару, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки, факт наявності заборгованості відповідача за договором поставки.

За результатом розгляду справи суд задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором поставки. Рішення суду набрало законної сили 09.09.2022 року.

Починаючи з 30.08.2022 року відповідач погашав заборгованість: платіжні доручення №413038330 від 30.08.2022 на суму 550000,00 грн., № 413038603 від 13.09.2022 на суму 8866,78 грн, №413038602 від 13.09.2022 на суму 11299,20 грн., №413038606 від 13.09.2022 на суму 110722,07 грн., №413038604 від 13.09.2022 на суму 83691,24 грн., №413039065 від 11.10.2022 на суму 35000,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовґязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовґязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовґязання за кожен день прострочення виконання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитом триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення.

З урахуванням зазначеного, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 9 942,35 грн., 3% річних у розмірі 1 898,63 грн. та 31 643,84 грн. пені за період 20.07.2022 року по 30.08.2022 року, що разом складає 43 484,82 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдінг проти України, а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 Брумареску проти Румунії вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

При вирішенні спору суд керується також роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань N 14 від 17.12.2013 року (зокрема, але не виключно п. 7.1.), правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 02.03.2016 р. у справі № 6-2491цс15, від 12.04.2017 р. у справах №№ 3-1462гс16, 3-1601гс16, від 26.04.2017 р. у справі № 3-1522гс16.

Дослідивши подані матеріали справи, суд зазначає, що відповідач порушив умови договору поставки, факт порушення підтверджений рішенням Господарського суду Черкаської області, яке набрало законної сили у справі №925/408/22. Відповідач не розрахувався із позивачем в строки передбачені договором, за що було додатково нараховано понесені позивачем інфляційні, 3% річних та пеню за період 20.07.2022 року по 30.08.2022 року в сумі 43484,82 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи, умов договору та вимог законодавства позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних, 3% річних та пені за період 20.07.2022 року по 30.08.2022 року в сумі 43484,82 грн. судом визнаються обґрунтованими, тому задовольняються повністю.

Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський завод автохімії" (код 36994791, 18003, м. Черкаси, вул. В.Чорновола, 118) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Евро Ойл Продакшн" (код 42794130, 50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Покровський район, вул. Фабрична, 2) 9 942,35 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 35 копійок) інфляційних, 1 898,63 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім гривень 63 копійок) 3% річних, 31 643,84 грн (тридцять одна тисяча шістсот сорок три гривні 84 копійок) пені, 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) витрат із сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення складено і підписано 20.01.2023.

СУДДЯ К.І. Довгань