ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1556/22

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" (вул.Транспортна, 23А, Чорноморськ, Одеська область, 68001) до відповідача: Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (вул. Праці, 6, Чорноморськ, Одеська область, 68001) про стягнення 339793,02 грн.;

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ", в якому просить господарський суд про стягнення 339793,04 грн., з яких 240 000 грн. - основна заборгованість, 22 231,23грн. - 3% річних, 77561,79грн. - інфляційні.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору на закупівлю послуг з надання устаткування в тимчасове платне користування № 18/51-Т від 27.04.2018.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.07.2022 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/1556/22 за правилами загального позовного провадження.

12.08.2022Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ"звернулось до суду із зустрічним позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ"про стягнення 432364,5грн.

Ухвалою суду від 01.09.2022 зустрічну позовну заяву заяви Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" про стягнення 432364,5грн. по справі № 916/1556/22 - повернуто заявнику.

17.08.2022 від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності.

22.08.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно якого Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" не визнає позовні вимоги посилаючись на п.2 Додаткової угоди від 28.03.2019.

06.09.2022 позивач надав відповідь на відзив в якій заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 16.01.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

27.04.2018р. між ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» та Портом було укладено Договір №18/51-Т на закупівлю послуг з надання устаткування в тимчасове платне користування (надалі - Договір).

За даним Договором Позивач зобов`язується надати в тимчасове платне користування устаткування (далі за текстом - Послуги), а Відповідач зобов`язується сплачувати вартість тимчасового користування устаткуванням в строк, визначений в Договорі. Згідно Додатку №1 до Договору передається наступне устаткування: стрічковий зерновий транспортер, модель ВАТСО 24120 у кількості - 3 штук.

Як зазначає позивач, останній у повному обсязі надав Послуги, які отримав Відповідач без будь-яких зауважень, що підтверджується рахунком №000058 від 28.02.2019 на суму 249 085,58 грн. та Актом надання послуг №59 від 28.02.2019р. на суму 249 085,58 грн.

Відповідно до п.5.1. Договору, Відповідач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити надані Послуги, які відповідно до п.3.1 Договору сплачується безготівковій формі після підписання відповідно акту приймання-передачі наданих послуг або акту наданих послуг, протягом 60 банківських днів з дня отримання рахунку.

Однак, як вказує позивач, порт порушив умови п.3.1.Договору щодо строків сплати, не виконує прийняті на себе зобов`язання за Договором. Відповідач сплатив частково рахунок №000058 от 28.02.2019 року на суму 9085,58 гривен. Порт своєчасно, 28 лютого 2019р., отримав рахунок №000058 від 28.02.2019р. на суму 249 085.58 грн., відповідно останній день оплати 29.05.2019року (з урахуванням святкових днів які не є банківськими днями ).

Отже, як стверджує позивач, дата порушення зобов`язання, прострочка виконання грошового зобов`язання з боку Порта починається з 30.05.2019р.

Таким чином заборгованість Відповідача перед Позивачем станом за договором складає 240000,00 гривень.

Між ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» та Портом було укладено Додаткова угода від 28.03.2019р. до Договору №18/51-Т 27.04.2018р. на закупівлю послуг з надання устаткування в тимчасове платне користування.

Предмет додаткової угоди від 28.03.2019р., є рішення Сторін про розірвання Договору №18/51-Т 27.04.2018р.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 22 231,23грн. - 3% річних, 77561,79грн. інфляційні.

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси ТОВ Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ", про стягнення 339793,04 грн., з яких 240 000 грн. - основна заборгованість, 22 231,23грн. - 3% річних, 77561,79грн. інфляційні та судовий збір.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність заборгованості вартості тимчасового користування устаткування у розмірі 240000 грн., у зв`язку з чим позовна вимога позивача підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором 22 231,23грн. - 3% річних, 77561,79грн. інфляційні.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 22231,23грн., індексу інфляції у розмірі 77561,79грн., підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Щодо заперечень викладених відповідачем у відзиві суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, між ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» та Портом було укладено Договір №18/51-Т 27.04.2018р. на закупівлю послуг з надання устаткування в тимчасове платне користування (надалі - Договір) за результатами процедури закупівля відповідно закону України «Про публічні закупівлі».

Протягом дії Договору Відповідач Позивач тимчасового користування устаткуванням: стрічковий зерновий транспортер, модель ВАТСО 24120 у кількості - З штук продовж 2018 -2019 року.

Позивач у повному обсязі надав послуги, які отримав Відповідач без будь-яких зауважень. Крім того, Порт сплатив за фактично надані послуги, окрім одного рахунку №000058 від 28.02.2019 на суму 249 085,58 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, після приймання послуг та рахунку, 02.03.2020р. Відповідач сплачує частково рахунок №000058 от 28.02.2019 року на суму 9085,58 гривен, що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Крім того, між ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» та Портом було укладено Додаткова угода від 28.03.2019р. до Договору №18/51-Т 27.04.2018р. на закупівлю послуг з надання устаткування в тимчасове платне користування.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди, сторони визнають відсутність на дату складання цієї Додаткової угоди взаємних претензій, боргів та невиконаних заповзань за договором.

Предмет додаткової угоди від 28.03.2019р., є рішення Сторін про розірвання Договору №18/51-Т 27.04.2018р.

Відповідач вважає, що сторони в додатковій угоді від 28.03.2019 визначили про відсутність будь-яких зобов`язань між собою, в тому числі боргів

Але, суд вважає, що підтвердження зобов`язань Відповідача про заборгованість перед Позивачем та факт надання /прийняття послуг тимчасового користування устаткуванням: стрічковий зерновий транспортер, модель ВАТСО є 02.03.2020 часткова сплата рахунка №000058 від 28.02.2019р. на суму 9085,58 грн.

Крім того, суд вважає, що Додаткова угода від 28.03.2019р., яка на думку Відповідача нібито підтверджує відсутність взаємних претензій, боргів, була підписана у 2019 році, а Порт продовжував здійснювати розрахунки з Позивачем у березні 2020 році.

Отже, це доводить що заборгованість Порту перед Позивачем за рахунком №000058 від 28.02.2019р. реально існує.

Що стосується застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позивачем виставлено рахунок №000058 от 28.02.2019. Отримання даного рахунку Відповідачем не заперечується.

02.03.2020 Відповідач частково сплатив рахунок №000058 від 28.02.2019 на суму 9085.58 грн.,

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки Відповідачем частково сплачено рахунок 02.03.2020, то з 03.03.2020 перебіг позовної давності починається заново та відповідно завершується 02.03.2023.

Оскільки позов подано до суду 14.07.2022, то строк позовної давності - не пропущений, а тому Заява Відповідача про застосування наслідків позовної давності не підлягає задоволенню.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову покладаються на відповідача.

Крім того, суд вважає, що з позивача на користь держави підлягає стягненню 30грн. в зв`язку з неоплатаю.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (вул. Праці, 6, Чорноморськ, Одеська область, 68001, код 01125672) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" (вул.Транспортна, 23А, Чорноморськ, Одеська область, 68001, код 31786337) основний борг в сумі 240 000грн., 3% річних в сумі 22231,23грн., інфляційні в сумі 77561,79грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5096,90грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" (вул.Транспортна, 23А, Чорноморськ, Одеська область, 68001, код 31786337) на користь Державного бюджету України (рахунок № UA0026001 в ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ отримувача - 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 30 (тридцять) грн. 00 коп. .

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 26 січня 2023 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов