РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2023Справа № 910/10179/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промотрейд Груп" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (м. Київ) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ)

про стягнення 344.713,01 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промотрейд Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про стягнення 344.713,01 грн, з яких: 297.323,26 грн заборгованості за поставлений позивачем товар за Договором поставки № 1136-2 від 18.10.21., 42.511,21 грн інфляційних втрат та 4.878,54 грн 3 % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням строків оплати товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.22. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення виявлених недоліків.

07.11.22. від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.

Оскільки позивачем в установлений строк усунуто недоліки позовної заяви, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.22. відкрито провадження у справі №910/10179/22, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заяв і клопотань.

07.12.22. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та наявність форс-мажорних обставин.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до суду від сторін не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.10.21. між позивачем (постачальник) та відповідачем було укладено договір поставки №1136-2 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язувався передати у власність покупця запчастини до техніки САТ (надалі іменовані - Товар), а покупець зобов`язувався його прийняти та сплатити за нього певну грошову суму, на умовах укладеного Договору.

Пунктом 1.2. Договору сторони погодили, що номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись покупцю, зазначається у специфікації. Поставка кожної партії товару здійснюється за заявками покупця, у яких зазначається номенклатура, асортимент та кількість товару.

Згідно з п. 7.1. Договору сторони домовились, що загальна сума Договору складає 4.341.142,44 грн з ПДВ, що відображено також у специфікації.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору передбачено, що оплата товару здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів протягом 30 банківських днів з моменту отримання товару та підписання відповідної видаткової накладної на банківський рахунок постачальника, що зазначений в укладеному Договорі.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі замовлень покупця позивачем було поставлено відповідачу товар за Договором за видатковими накладними: № 6691 від 29.10.21. на суму 372.139,08 грн, № 7101 від 26.11.21. на суму 2.142.739,38 грн, №7102 від 26.11.21. на суму 337.825,78 грн, №7306 від 03.12.21. на суму 937.489,15 грн, №7524 від 20.12.21. на суму 77.629,44 грн, №7525 від 20.12.21. на суму 59.043,22 грн, №8074 від 02.02.22. на суму 338.901,80 грн, всього на суму 4.265.767,81 грн з ПДВ.

Отриманий Товар було прийнято покупцем без застережень щодо його комплектності, пакування, строків поставки, якості при прийнятті тощо, що підтверджується підписаними видатковими накладними на товар.

Покупцем зобов`язання з оплати отриманого товару було виконано частково, на загальну суму 3.968.444,55 грн, а саме: 23.11.21. - на суму 372.139,18 грн., 28.12.21. - на суму 2.480.565,16 грн, 18.01.22. - на суму 1.073.240,21 грн, 10.06.22. - на суму 42.500 грн, що підтверджується наданою позивачем банківською випискою по рахунку.

Звертаючись до суду з цим позовом, постачальник зазначає, що покупцем було допущено порушення строки по оплати поставленого товару за видатковою накладною №8074 від 02.02.22. на суму 338.901,80 грн.

Відповідно до п. п. 2.1.1., п. 8.2. Договору покупець зобов`язаний був здійснити оплату за отриманий товар до 16.06.22.

Отже, починаючи з 17.03.22. відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язань перед позивачем у розмірі 339 823,26 грн, а з 11.06.22. (з урахуванням сплати 42.500 грн 10.06.22.) було допущено прострочення зі сплати суми у розмірі 297.323,26 грн.

При цьому сума заборгованості відповідача в розмірі 297.323,26 грн відповідачем залишається несплаченою.

Відповідач таких доводів і тверджень позивача не спростував, заперечень щодо наявності чи розміру заборгованості не надав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За таких обставин, суд встановив обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача 297.323,26 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням строків оплати товару позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 42.511,21 грн інфляційних втрат та 4.878,54 грн 3 % річних, нарахованих у період прострочення - з 17.03.22. по 26.09.22.

Згідно з п. 10.1. Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за укладеним Договором сторони несуть відповідальність визначену Договором та/або чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог про стягнення нарахувань за ч. 2 ст. 625 ЦК України, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ГК України господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 417 ГК України у період дії воєнного стану, введеного на території України або в окремих місцевостях, правовий режим господарської діяльності визначається на основі закону про оборону України, інших законодавчих актів щодо забезпечення обороноздатності держави та законодавства про режим воєнного стану.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому Торгово-промислова палата України з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин, відповідно до якого ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Відтак ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Пунктом 12.1. Договору передбачено, що сторона, для якої настали обставини непереборної сили зобов`язана письмово повідомити про це іншу сторону протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання таких обставин, вказати орієнтований термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяних збитків другій стороні.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про обставини та наслідки форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатись на них.

Позивач у позовній заяві повідомив суд про відсутність від відповідача жодних повідомлень про можливе настання для нього форс-мажорних обставин та неможливості виконання зобов`язань за Договором поставки № 1136-2 від 18.10.21.

Суд зазначає, що наявність форс-мажорних обставин у зв`язку зі збройною агресією рф проти України є загальновідомим, проте, це не звільняє сторону від обов`язку повідомлення контрагента про неможливість виконання зобов`язань в порядку, встановленому Договором.

Крім того, при дослідженні питання звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором істотним є не сам факт наявності форс-мажорних обставин, а взаємозв`язок між такими обставинами та неможливістю виконання зобов`язань.

За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача, що стосуються наявності форс-мажорних обставин, у зв`язку з відсутністю доказів їх впливу на прострочення виконання зобов`язань та невиконанням відповідачем обов`язку згідно з п. 12.1. Договору щодо повідомлення позивача про такі обставини.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем до стягнення з відповідача заявлені також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9.800,00 грн на підставі: Договору про надання правової/професійної правничої допомоги від 13.09.22., укладеного з адвокатом Мацко Максимом Анатолійовичем, Додатку № 1 до цього Договору та Акту № 1 прийнятих-виконаних робіт/наданих послуг від 26.09.22. на суму 9.800,00 грн.

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідач заперечує проти стягнення з нього вказаних витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що пунктом 3.1. договору від 13.09.22. передбачено визначення розміру гонорару в додатковій угоді до Договору, проте гонорар було визначено в додатку № 1 до Договору.

Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними, а розмір витрат позивача на правову допомогу в сумі 9.800,00 грн - належним чином визначеним, відповідно до умов укладеного з адвокатом договору.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та результат вирішення спору, суд вважає розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 9.800,00 грн співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), предметом позову та значенням справи для сторони.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, місто Київ, вулиця Сурікова, будинок 3; ідентифікаційний код 36716128) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (51700, Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Степова, буд. 1; ідентифікаційний код 39389830) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промотрейд Груп" (03037, місто Київ, вулиця Петра Радченка, будинок 14; ідентифікаційний код 38674965) 297.323 (двісті дев`яносто сім тисяч триста двадцять три) грн 26 коп. заборгованості, 42.511 (сорок п`ять тисяч п`ятсот одинадцять) грн 21 коп. інфляційних втрат, 4.878 (чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн 54 коп. 3 % річних, 9.800 (дев`ять тисяч вісімсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 5.170 (п`ять тисяч сто сімдесят) грн 70 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко