ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/1429/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

за позовом Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні

Секретар судового засідання Бадика Д.Д.

Представники учасників справи:

Прокурор Антощук С.В.

Позивач ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 .

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії суду та учасників справи.

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури (ідентифікаційний код 02911119, адреса місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 60) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код 39816845, адреса місцезнаходження: 03135, м. Київ, просп. Перемоги, 14) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення 5984,15 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні.

У позові прокурор просив стягнути 2481 грн витрат по сплаті судового збору з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури. Про час та місце вирішення даного спору просив повідомити Черкаську окружну прокуратуру та сторони у справі.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує порушенням відповідачем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажу транспортними засобами, вагові параметри яких перевищують нормативні.

29.12.2022 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 925/1429/22, та ухвалив розглядати справу в порядку cпрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судовий розгляд справи призначив на 12.01.2023 о 11 год. 30 хв.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі надіслана учасникам справи: прокурору рекомендованим листом та електронним листом на пошту, вказану в позовній заяві; позивачу та відповідачу - рекомендованими листами з повідомленням про вручення, які вручено: відповідачу 03.01.2023 (а.с. 63), позивачу 05.01.2023 (а. с.64).

12.01.2023 відповідач подав до суду заяву (а. с. 66), у якій позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до частини 1, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Перевіривши зміст заяви відповідача про визнання позову суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб. Заява про визнання позову складена та підписана відповідачем.

12.01.2023 у судовому засіданні взяв участь прокурор Антощук Світлана Вікторівна, представник позивача Пугач Людмила Миколаївна, відповідач ОСОБА_1 .

У судовому засіданні прокурор та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю.

До ухвалення судового рішення у зв`язку визнанням позову відповідачем суд, керуючись частиною 2 статі 191 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснив відповідачу наслідки відповідних процесуальних дій.

12.01.2023 суд завершив розгляд справи по суті.

Керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини судового рішення у справі №925/1429/22.

Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться у справі, та оцінивши докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

2. Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

Предметом позову є майнова вимога прокурора до відповідача про стягнення на користь позивача у розмірі 5984,15 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує порушенням відповідачем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажу транспортними засобами, вагові параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у справі є порушенням відповідачем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажу транспортними засобами, вагові параметри яких перевищують нормативні; порушення суб`єктивного права позивача, за захистом якого прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду.

3. Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування, прокурор подав письмові докази, дослідивши які суд встановив:

08 червня 2021 року о 08 год. 45 хв. посадовими особами відділу Державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті (правонаступник Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки) на 39 км + 800 м автомобільної дороги Н-16 проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки МАЗ, модель 6501с5-524-000, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , та яким керував ОСОБА_3 , здійснюючи перевезення щебіню суміш 0-10 насипом маса нетто 20,29 тонн на підставі товарно транспортної накладної № від 08.06.2021 із пункту навантаження від с. Малий Бузуків (вантажовідправник ПрАТ Мало-Бузуківський гранітний кар`єр), до пункту розвантаження м. Черкаси (вантажоодержувач Товариство з обмеженою відповідальністю Автокомерц) та виявлено факт порушення вимог законодавства щодо перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, а саме перевищення навантаження на здвоєну вісь 26,15 тонни замість нормативно допустимих 16 тонн, про що складено:

- акт від 08.06.2021 №287594 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а. с. 32),

- довідку від 08.06.2021 №027901 про результати здійснення габаритно вагового контролю (а. с. 25),

- акт від 08.06.2021 № 0051083 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а. с. 24),

- розрахунок від 08.06.2021 №К-242 плати за проїзд великогабаритних та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (а. с. 22) та нараховано плату за проїзд 180,91 євро, що за перерахунком згідно офіційного курсу валют євро до гривні Національного банку України станом на 08 червня 2021 року еквівалентно 5984,15 грн. (180,91 євро х 33,0781 грн/євро), яку відповідачем на час звернення прокурора до суду не сплачено.

Зі складеними органами Укртрансбезпеки відносно ФОП ОСОБА_1 матеріалами ознайомлений водій ОСОБА_3 , що керував вказаним автомобілем в день зважування, та засвідчив підписом акт від 08.06.2021 № 287594, акт від 08.09.2021 № 0051083 та розрахунок від 08.06.2021 № К-242.

14.06.2021 Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті надіслало ОСОБА_1 лист від № 45750/26.4/24-21 (а. с. 34), з вимогою сплатити кошти за проїзд відповідно до акту від 08.06.2021 № 0051083 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок №К-242 у розмірі 180,91 євро, який вручено 05.07.2021 (а.с. 36).

Зважування транспортного засобу здійснювалось за допомогою ваг автомобільних для зважування в русі ВА-Д ваговимірювальний прилад із заводським номером 20ВА-Д-2-1 WWS-0,9. Країна виробник - Україна. На день зважування - 08.06.2021, метрологічна характеристика вимірювальної техніки, на якому здійснювалось зважування автомобіля відповідача, відповідала нормативно-технічним вимогам.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2022 у справі №580/5286/21, доданою до прокурором до позовної заяви, відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АВТОКОМЕРЦ" у позові до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу № 282349 від 13.07.2021.

Постанова Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 13.07.2021 про застосування адміністративно - господарського штрафу № 282349 за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % без відповідного дозволу на рух автомобільними дорогами України є чинною та законною.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію, транспортний засіб марки МАЗ, модель 6501с5-524-000, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

4. Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок про порушення, невизнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У даній справі, враховуючи наявність переконливих доказів, а також вірогідність поданих прокурором доказів суд дійшов висновку про доведеність обставин, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги, зокрема порушенням відповідачем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажу транспортними засобами, вагові параметри яких перевищують нормативні.

Відповідач не подав суду доказів на спростування обставин, яким прокурор обґрунтовує свої позовні вимоги.

З огляду на вказане суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Враховуючи зміст заяви відповідача про визнання позову та надані у судовому засіданні пояснення обставини, якими прокурор обґрунтовує позовні вимоги, визнаються відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Під час розгляду справи у суду не виникли обґрунтовані підстави вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 747/45/20 визначену суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу має сплачувати саме власник великогабаритного транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків.

На підставі встановлених у справі обставин суд дійшов переконання про порушення відповідачем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажу транспортними засобами, вагові параметри яких перевищують нормативні.

Вимогу прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача 5984,15 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний прокурором є належним та ефективним, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які суд застосував, та мотиви їх застосування.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до частини 12статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частини 1 та 4 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879.

Пунктом 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил № 1306. Транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2%.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктами 26, 27 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв -розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - у подвійному розмірі; на 10 - 40 % - у потрійному розмірі; більше як на 40 % - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідно до частинами 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Невиконання відповідачем обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання управленою стороною свого обов`язку у зобов`язанні.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

6. Щодо питання представництва прокурором інтересів держави в суді.

Статтею 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 звернула увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Відповідно до абз. 4 н. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 № 442 утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління з контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно- вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

У відповідності до абз. 1 п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п. З постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, зокрема і управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 03.03.2020 № 196-р шляхом злиття Управлінь Укртрансбезпеки у Черкаській та Кіровоградській, областях створено Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізовано у відділи державного нагляду (контролю) у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях.

Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області не є самостійною юридичною особою, а лише структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті.

Позовна заява подається в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відповідач грошові кошти в установлені законом строки після проведення перевірки та їх нарахування, не сплатив, Державною службою України з безпеки на транспорті, за наявності підстав, жодних заходів щодо стягнення вказаної суми коштів до бюджету в судовому порядку не здійснено.

02.09.2022 Відділ Державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Черкаської обласної прокуратури з листом № 2184/826/23-22 про необхідність вжиття таких заходів органами прокуратури.

Суд дійшов висновку, що Державна служба України з безпеки на транспорті неналежно виконує свої повноваження щодо захисту інтересів держави шляхом стягнення коштів за неналежне користування дорогами загального значення транспортними засобами, вагові параметри яких перевищують нормативні, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та у постанові Верховного Суду у справі № 910/7916/20.

Зволікання Державної служби України з безпеки на транспорті щодо звернення до суду з відповідним позовом в подальшому може призвести до спливу строків позовної давності та втрати можливості стягнення до бюджету коштів.

Тому бездіяльність Державної служби України з безпеки на транспорті є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду стосовно захисту інтересів держави, оскільки Державна служба України з безпеки на транспорті впродовж тривалого часу не забезпечує стягнення коштів з відповідача до державного бюджету за пошкодження дороги загального значення.

Враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор у цій справі належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді. Тому підстав для залишення позову без розгляду суд не встановив.

7. Розподіл судових витрат.

За подання позову до суду Черкаська обласна прокуратура сплатила на підставі платіжного доручення №2296 від 12.12.2022 судовий збір у розмірі 2481,00 грн (а. с. 21).

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України Про судовий збір у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, вимоги частини 3 статті 7 Закону України Про судовий збір, частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1240,50 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги прокурора задоволенні повністю, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1240,50 грн.

Керуючись статтями 129, 130, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону України Про судовий збір, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України (одержувач: ГУК у Черкаській області/м. Черкаси/22160100, , банк одержувача: Казначейство України, р/р UA0023759) 5984,15 грн (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 15 копійок) плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Черкаської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02911119, р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) 1240,50 грн (тисячу двісті сорок гривень 50 копійок) витрат зі сплати судового збору.

4. Повернути Черкаській обласній прокуратурі (ідентифікаційний код 02911119, р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) з Державного бюджету України судовий збір сплачений на підставі платіжного доручення № 2296 від 12 грудня 2022 року в сумі 1240,50 грн (тисячу двісті сорок гривень 50 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 23.01.2023

Суддя А.І. Гладун