УХВАЛА

23 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 924/1083/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В.(головуючий), Малашенкової Т. М. і Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Дригайла Володимира Миколайовича (далі - Підприємець)

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2022

за позовом Підприємця

до фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни

про зобов`язання виконати умови договору,

ВСТАНОВИВ:

Підприємець 31.12.2022 (згідно з відміткою на конверті) подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 зі справи № 924/1083/21 разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 16.11.2022 (повний текст підписаний 29.11.2022), а тому строк на її оскарження закінчився 19.12.2022.

Касаційну скаргу ж було подано скаржником до Верховного Суду 31.12.2022, підтвердженням чого є поштова відмітка на конверті, в якому касаційна скарга надсилалася на адресу Суду, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 16.11.2022.

Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на подання касаційної скарги, Підприємець посилається на те, що останній не отримував копію оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку у порядку передбаченому частиною третьою статті 242 ГПК України, а повний текст постанови було внесено до системи "Електронний суд" 30.11.2022, однак у зв`язку з постійними обстрілами, пошкодженням інфраструктури в м. Києві та відсутність електропостачання у скаржника був обмежений доступ до електронного кабінету, що не дозволило вчасно ознайомитись з повним текстом судового рішення та підготувати касаційну скаргу, а тому вважає, що строк для подання касаційної скарги підлягає поновленню.

Однак Суд, розглянувши наведені доводи скаржника щодо поважності причин пропуску строку на оскарження постанови суду апеляційної інстанції, відхиляє їх як необґрунтовані, огляду на таке.

05.10.2022 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд" підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особам, які зареєстрували електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як вбачається з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", Підприємець зареєстрував офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції була надіслана в його електронний кабінет 30.11.2022, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду, яка сформована з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", а також не заперечується самим скаржником.

Разом з тим суд касаційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що Підприємець був присутнім в судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, то останній не був позбавлений можливості відстежувати хід розгляду справи та в розумні інтервали часу вжити всіх необхідних заходів, зокрема, ознайомитись з оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції в електронному кабінеті та Єдиному державному реєстрі судових рішень (або ж ознайомитись з матеріалами справи) для звернення з касаційною скаргою в межах строків, визначених ГПК України.

Тобто, наведене свідчить, що скаржник безумовно був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду від 16.11.2022, а звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

З урахуванням викладеного Суд дійшов висновку, що наведені скаржником у клопотанні доводи є неповажними, оскільки останнім не наведено аргументів стосовно того, що саме позбавило скаржника можливості звернутися до суду з касаційною скаргою раніше, ніж 31.12.2022, адже копія оскаржуваної постанови від 16.11.2022 була отримана скаржником в електронному кабінеті 30.11.2022, а також назване судове рішення було опубліковане в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02.12.2021.

При цьому самі лише обставини обмеженого доступу до "Електронного суду" у зв`язку з відсутністю електропостачання, на які посилається скаржник у скарзі, не можуть вважатися поважними причинами пропуску строків на касаційне оскарження, тому що зумовлені суб`єктивною поведінкою сторони.

Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ГПК України.

Беручи до уваги положення частини першої статті 119 ГПК України, вирішуючи питання про поновлення пропущеного процесуального строку суд має оцінити доводи заявника, та подані ним докази, що підтверджують поважність причин пропуску такого строку.

При цьому такі доводи та докази мають підтверджувати об`єктивну неможливість заявника вчинити відповідну процесуальну дію у встановлені строки. У разі ж, коли пропуск такого процесуального строку настав у зв`язку із суб`єктивними чинниками, які залежали від самого заявника, а не через об`єктивно непереборні причини, або коли такі об`єктивно непереборні причини заявником не доведені, у суду відсутні правові підстави для визнання причин пропуску процесуального строку поважними.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що підстави, наведені Підприємцем у клопотанні, є неповажними, оскільки останнім не наведено належних обґрунтувань щодо наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках :

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Зміст касаційної скарги свідчить, що підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник, серед іншого, зазначає пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на необхідність у відступленні від висновку Верховного Суду, застосованого судом апеляційної інстанції.

Однак зазначення скаржником цієї підстави касаційного оскарження судових рішень зводиться лише до цитування вказаної норми, проте не наведено ні самого висновку Верховного Суду, ні постанови, в якій цей висновок було викладено та в якій справі, ані норми права, щодо застосування якої такий висновок було сформовано Верховним Судом та застосовано судом апеляційної інстанції, з яким не погоджується скаржник, а також не зазначено належного обґрунтування необхідності та мотивів відступлення.

Також скаржник посилається на те, що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази.

Проте Суд звертає увагу скаржника на те, що з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, необхідно враховувати, що відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

З огляду на викладене, Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить належного обґрунтування підстав, на яких подається касаційна скарга .

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Підприємцю необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- навести Суду інші підстави, за їх наявності, та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження;

- обґрунтувати належним чином наведену скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 цього Кодексу із зазначенням постанови Верховного Суду із формулюванням застосованого судом апеляційної інстанції самого висновку щодо застосування норми права (вказати чітко пункт, частину, статтю), з яким не погоджується скаржник, а також належним чином обґрунтувати мотиви відступлення від висновку щодо застосування такої норми.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України або відмову у відкритті касаційного провадження.

З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Дригайла Володимира Миколайовича на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 зі справи № 924/1083/21 залишити без руху.

2. Надати фізичній особі-підприємцю Дригайлу Володимиру Миколайовичу строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити фізичній особі-підприємцю Дригайлу Володимиру Миколайовичу , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко