ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. Справа№ 910/8259/16 (905/1126/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

секретар судового засідання Бондар Л.В..

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 18.01.2023

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» Куделі Марії Олександрівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021

у справі №910/8259/16 (905/1126/21)

за позовом Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради

до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування»

про розірвання договору оренди та повернення земельних ділянок

в межах справи № 910/8259/16

за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/8259/16 за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про банкрутство Приватного акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування» (далі - ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування») на стадії процедури ліквідації, введеної постановою Господарського суду міста Києва від 30.01.2019.

16.06.2021 Маріупольська окружна прокуратура Донецької області звернулась до Господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради з позовом до ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про розірвання договору оренди та повернення земельних ділянок.

На обґрунтування позову прокурор зазначив, що його вимоги спрямовані на захист інтересів держави вільно розпоряджатися власним майном, перешкоджати його неправомірному використанню та отримувати орендну плату за користування землею.

Порушення інтересів держави полягає в тому, що ненадходження від відповідача платежів за користування землею, яка перебуває у комунальній власності, призводить до невиконання прибуткової частини місцевого бюджету, чим порушуються інтереси держави в особі територіальної громади.

За таких обставин неповернення земельної ділянки унеможливлює її передачу іншим платоспроможним суб`єктам господарювання, у зв`язку з чим Маріупольська міська рада позбавлена можливості реалізувати повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, передачі їх в оренду та отримання орендної плати, що негативно впливає на формування місцевого бюджету

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/8259/16 (905/1126/21):

- позов Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради задоволено;

- розірвано договір оренди земельних ділянок від 08.08.2006 №2564 кадастровий номер :02:009:0283 площею 3,7561 га та кадастровий номер :02:009:0244 площею 0,2266 га, укладений між Маріупольською міською радою та ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування»;

- зобов`язано ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» повернути за актом приймання-передачі на користь Маріупольської міської ради земельні ділянки кадастровий номер :02:009:0283 площею 3,7561 га та кадастровий номер :02:009:0244 площею 0,2266 га;

- стягнуто з ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» на користь Донецької обласної прокуратури судовий збір в розмірі 4 540 грн.

18.01.2022 ліквідатор ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» Куделя Марія Олександрівна (далі - Куделя М.О.) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/8259/16 (905/1126/21), в якій просить вказане рішення скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» як власник нерухомого майна, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, в будь-якому разі та незалежно від існування договору оренди, зберігає за собою статус фактичного землекористувача.

Заперечуючи наявність заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою, скаржник наголошує, що Маріупольська міська рада не скористалася правом щодо відмови від договору оренди згідно з ч. 2 ст. 782 ЦК України у зв`язку з несплатою орендної плати та не зверталась з відповідними кредиторськими вимогами до ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування».

У цьому зв`язку скаржник вважає неефективним обраний прокурором спосіб захисту порушеного права шляхом розірвання в судовому порядку спірного договору оренди земельної ділянки.

Також в апеляційній скарзі йдеться про недотримання прокурором вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні з позовом у даній справі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 скасовано; позовну заяву Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради залишено без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за відсутності в матеріалах справи доказів отримання Маріупольською міською радою повідомлення прокурора про намір звернутися до суду з позовом про розірвання оспорюваного договору оренди та витребування спірних земельних ділянок суд був позбавлений можливості перевірити та надати належну оцінку наведеним у позовній заяві аргументам щодо дотримання прокурором процедури попереднього повідомлення позивача про намір звернутися до суду з відповідним позовом та перевірити їх на предмет подання прокурором доказів належного повідомлення відповідного компетентного органу (отримання та/або вручення йому повідомлення).

Також суд врахував, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати в судовому порядку не розглядались та не є предметом позову у цій справі, а також пояснення ліквідатора ПрАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування", за змістом яких спір виник щодо земель, на яких розміщений об`єкт нерухомого майна відповідача, а тому наявність договору оренди земельних ділянок, на яких розміщене нерухоме майно банкрута, може позитивно вплинути на вартість цього майна, що у свою чергу мало б наслідком збільшення обсягу задоволених кредиторських вимог, в тому числі вимог Маріупольської міської ради у разі її звернення з відповідною заявою до суду в межах справи про банкрутство ПрАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування".

Врахувавши наведене та не переглядаючи по суті рішення першої інстанції, апеляційний суд його скасував та залишив позов без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України через недотримання прокурором при зверненні із позовом вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.10.2022 повністю задоволено касаційну скаргу Київської міської прокуратури, повністю скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022, справу №910/8259/16 (905/1126/21) передано до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивна тим, що апеляційний суд в межах наданих статтями 86, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) повноважень не перевірив наведені прокурором доводи та подані докази, не надав їм всебічної і повної оцінки із урахуванням пояснень сторін та зробив висновки щодо відсутності доказів направлення листа прокурора від 25.05.2021 № 55-1936 без надання можливості спростувати або підтвердити таку обставину іншим учасникам судового процесу, а саме прокурору або позивачу.

До того ж, зазначено про безпідставність посилання апеляційного суду на незвернення прокурора із подібним позовом щодо іншої земельної ділянки та на пояснення ліквідатора щодо можливого зменшення вартості майна банкрута внаслідок задоволення позову, адже зазначене не стосується підстав залишення позову без розгляду та не належить до кола обставин, що має з`ясувати суд перевіряючи підстави представництва прокурором інтересів держави у справі, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18.

З наведених підстав, колегія судів касаційної інстанції погодилась з доводами касаційної скарги про те, що апеляційний суд не здійснив належного застосування відповідних приписів із урахуванням обставин даної справи.

16.11.2022 з Верховного Суду до Північного апеляційного господарського суду повернулись матеріали справи №910/8259/16 (905/1126/21).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 розгляд справи №910/8259/16 (905/1126/21) призначено на 14.12.2022.

Згідно з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі оголошено перерву.

24.06.2022 від Маріупольської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

09.01.2023 від Маріупольської міської ради надійшли пояснення у справі, в яких викладено заяву про розгляд справи без участі її представника.

16.01.2023 від Маріупольської окружної прокуратури надійшли пояснення у справі щодо повідомлення Маріупольської міської ради про звернення з позовом у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом позову у цій справі є вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, про розірвання договору оренди земельної ділянки від 08.08.2006 №2564, укладеного між Маріупольською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування», та про зобов`язання ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» повернути орендовані на підставі вказаного договору земельні ділянки кадастровий номер :02:009:0283 площею 3,7561 га та кадастровий номер :02:009:0244 площею 0,2266 га за актом приймання-передачі на користь Маріупольської міської ради.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Маріупольської міської ради від 15.12.2005 №1736 переоформлено ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» право постійного користування земельними ділянками на право оренди строком на 25 років без зміни цільового призначення земельної ділянки (кадастровий номер :02:009:0283) площею 3,7561 га для діяльності санаторно-курортної організації (експлуатація санаторія-профілакторія «Здоров`є») по проїзду Дачному, 7 у Приморському районі міста Маріуполя; земельної ділянки (кадастровий номер :02:009:0244) площею 0,2266 га для виробництва та розподілу тепла (експлуатація котельної санаторія-профілакторія «Здоров`є») по проїзду Дачному, 7 у Приморському районі міста Маріуполя.

На підставі вищевказаного рішення, 08.08.2006 між Маріупольською міською радою та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування» (ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування») укладено договір оренди земельних ділянок (далі Договір) кадастровий номер :02:009:0283 площею 3,7561 га та кадастровий номер :02:009:0244 площею 0,2266 га, які знаходяться за адресою: проїзд Дачний, 7, Приморський район, м. Маріуполь.

Вказаний договір зареєстровано у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 18.08.2006 №04.06.162.00240. 08.08.2006 вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстровано в реєстрі за № 2564.

Відповідно до умов Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки які знаходяться за адресою: по проїзду Дачному, 7 у Приморському районі міста Маріуполя (пункт 1 договору).

В оренду надаються земельні ділянки площами: 3,7561 га та 0,2266 га (пункт 2 договору).

На земельних ділянках знаходяться об`єкти нерухомого майна: санаторій-профілакторій «Здоров`є» та котельна санаторія-профілакторія «Здоров`є» (пункт 3 договору) .

Договір укладено на 25 років (до 15.12.2030) та після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на наступний строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає (пункти 6 - 7 договору).

Відповідно до пунктів 8-17 вищевказаного договору що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 137,65 грн/м2 та 127,82 грн/м2. Орендна плата за землю встановлюється у розмірі 1% від грошової оцінки земельної ділянки на рік та сплачується орендарем у грошовій формі;

орендна плата за рік на 02.06.2006 за земельну ділянку площею 3,7561 га складає 51702,72 грн; орендна плата за рік на 02.06.2006 за земельну ділянку площею 0,2266 га складає 2896,401 грн; загальна сума договору на 02.06.2006 становить 1 364 978,03 грн;

орендна плата за землю вноситься за базовий податковий (звітний) період щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням середньорічного індексу інфляції, який ураховується при проведенні індексації грошової оцінки земель згідно законодавства; у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної суми за кожен день прострочення.

Згідно з пунктом 18 Договору земельні ділянки передаються в оренду з метою та за цільовим призначенням:

-для діяльності санаторно-курортної організації (експлуатація санаторію- профілакторію «Здоров`є»);

-для виробництва та розподілу тепла (експлуатація котельній санаторію- профілакторію «Здоров`є»).

Відповідно до пункту 19 Договору орендар зобов`язаний зберігати орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду згідно акту приймання-передачі земельної ділянки.

Згідно з пунктом 24 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом 5 днів після державної реєстрації договору згідно з актом приймання-передачі об`єкту оренди.

Відповідно до пункту 35 Договору орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі. Використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель; своєчасно вносити орендну плату, щоквартально у термін до 20 числа місяця, що йде за звітним кварталом надавати у Маріупольське фінансове управління копії платіжних документів, що підтверджують сплату до бюджету орендної плати за землю; самостійно коригувати орендну плату за землю у разі зміни грошової оцінки або її індексації; у місячний термін з моменту опублікування коефіцієнту індексації звернутися до Маріупольського міського управління земельних ресурсів для одержання довідки.

Відповідно до пункту 36 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно договору оренди, своєчасної сплати орендної плати.

Пунктом 42 Договору передбачено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом.

Як вбачається зі змісту договору, сторони узгодили усі істотні умови, у тому числі умови повернення земельної ділянки у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки.

Згідно відомостей з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровими номерами :02:009:0283 та :02:009:0244 перебувають у користуванні відповідача.

В порушення умов Договору відповідач орендну плату за землю з травня 2015 року не сплачував, внаслідок чого станом на 23.03.2021 утворилась заборгованість з орендної плати за земельну ділянку площею 3,7561 га у розмірі 539 009,57 грн, що не спростовано відповідачем.

В обґрунтування підстав звернення до суду в.о. керівника Маріупольської окружної прокуратури зазначив, що за результатами вивчення постанови Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/8259/16, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, стало відомо, що відповідач перебуває в стані припинення, його визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

У зв`язку з чим прокуратурою опрацьовано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформація додана до позовної заяви), в результаті чого встановлено, що у відповідача за адресою: м. Маріуполь, проїзд Дачний, 7, знаходиться в оренді земельна ділянка кадастровий номер :02:009:0283, яка надана для діяльності санаторно-курортної організації (експлуатація санаторія-профілакторія «Здоров`є»).

Згодом, прокуратурою спрямовано до Маріупольської міської ради запит від 01.02.2021 №55-1105 з приводу отримання інформації про виконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки площею 3,7561 га (кадастровий номер :02:009:0283), розташованої по проїзду Дачному, 7, зокрема, щодо внесення орендної плати та наявної заборгованості, а також заходів, які вживались з метою повернення земельної ділянки або стягнення заборгованості у разі наявності останньої.

У відповідь на вищевказаний запит Виконавчий комітет Маріупольської міської ради разом з листом від 21.05.2021 № 26/13395-07 направив керівнику Маріупольської окружної прокуратури акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.05.2021, в якому йдеться про те, що відповідачем використовується земельна ділянка площею 0,2266 га під експлуатацію котельні санаторія-профілакторія «Здоров`є» на підставі договору оренди від 08.08.2006 №2564 станом до 15.12.2030.

Також листом від 21.04.2021 №26.6.3-8693-07 Маріупольська міська рада повідомила керівника Маріупольської окружної прокуратури про те, що заборгованість відповідача по орендній платі за земельну ділянку площею 3,7561 га, розташовану по проїзду Дачному, 7, у межах позовної давності становить 539 009,57 грн, останній платіж з орендної плати за землю внесено 30.04.2015. До того ж, в листі йдеться про обмеження асигнувань Маріупольської міської ради для сплати судового збору за подання позову.

Згідно наявного в матеріалах справи листа керівника Маріупольської окружної прокуратури, адресованого заступнику міського голови Івченку М.О., від 25.05.2021 №55-1936, останнього повідомлено про прийняття рішення щодо спрямування до Господарського суду Донецької області позовної заяви в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради до ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про розірвання договору оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок кадастровий номер :02:009:0283 площею 3,7561 га та кадастровий номер :02:009:0244 площею 0,2266 га у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати.

Маріупольська міська рада, не заперечуючи отримання зазначеного вище повідомлення від 25.05.2021 №55-1936, надала пояснення про відсутність можливості підтвердити отримання вказаного повідомлення у зв`язку з відсутністю доступу до відповідних документів та електронних систем документообігу через військову агресію Російської Федерації проти України, внаслідок якої місто Маріуполь є тимчасово окупованою територією.

З цих підстав, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів зворотного, колегія суддів вважає слушними доводи Маріупольської окружної прокуратури щодо повідомлення Маріупольської міської ради про звернення з позовом у даній справі шляхом надіслання на її адресу зазначеного вище повідомлення від 25.05.2021 №55-1936, а обставину щодо вручення адресату цього повідомлення від 25.05.2021 №55-1936 - встановленою.

На підставі встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами частини 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019.

За правилами юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

З цими правилами кореспондуються приписи статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), що визначає основні засади розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, стаття 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК щодо предметної та виключної підсудності втілюють принцип концентрації справ з метою підвищення ефективності господарського процесу.

Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяв, скарг, клопотань, поданих в межах основного провадження у справі про банкрутство, розглядаються судом без застосування усіх стадій судового розгляду, притаманних виключно розгляду справ позовного провадження. Такий підхід повністю відображає конструкції статей 7, 9 КУзПБ щодо порядку розгляду як основної справи про банкрутство, так і спорів, стороною в яких є боржник, які хоча і вирішуються в межах основної справи про банкрутство, проте є справами позовного провадження, відокремленими від основної справи про банкрутство (див. висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/97/20).

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди землі, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про розірвання договору у зв`язку із систематичною (більше трьох місяців підряд) несплатою орендної плати та зобов`язання повернути земельні діляни у зв`язку із розірванням договору.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач систематично порушував умови договору щодо своєчасної та повної сплати орендних платежів, у зв`язку із чим за період з травня 2015 року по травень 2021 року утворилась заборгованість, розмір якої згідно запропонованого позивачем та не оспореного відповідачем розрахунку становить 539 009,57 грн.

Відповідач не спростовував факт наявності заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає нормам статей 188, 291 Господарського кодексу України, статей 610, 651, 782, 785 Цивільного кодексу України, статті 141 Земельного кодексу України, статей 21, 25, 32, 34 Закону України «Про оренду землі», а також умовам укладеного між сторонами договору щодо припинення його дії шляхом розірвання внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (пункт 42 Договору).

Щодо наявності чи відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Маріупольської міської ради, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України визначає, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Отже, прокурор повинен визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Водночас, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (вказаний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Поняття "нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 №914/882/17, від 22.10.2019 №926/979/19).

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду: від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17 та від 20.03.2019 у справі № 905/1135/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Врегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду постановою від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах №923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі №915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме, подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, Маріупольською окружною прокуратурою вживалися заходи щодо встановлення причин неналежного здійснення позивачем своїх повноважень у спірних правовідносинах, однак позивач повідомив, що відповідні заходи не здійснюються у зв`язку із обмеженим бюджетним фінансуванням.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту позовної заяви, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Маріупольської міської ради, яка протягом розумного строку самостійно не звернулась до суду із позовом, тому позовні вимоги прокурора, який, на думку суду апеляційної інстанції, у спірних правовідносинах не виступає альтернативним суб`єктом звернення до суду, підлягали розгляду по суті.

Також прокурором було обрано належний спосіб захисту порушеного права територіальної громади, оскільки розірвання договору і повернення земельної ділянки надасть позивачу можливість подальшого використання цієї земельної ділянки на користь територіальної громади.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» Куделі Марії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/8259/16 (905/1126/21) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 20.01.2023.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді М.Л. Доманська

О.М. Остапенко