УХВАЛА

про відмову в передачі справи за підсудністю

м. Київ

25.01.2023Справа № 910/10286/22

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши клопотання/заяву

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

про передачу за підсудністю

справи № 910/10286/22

за позовом Національної поліції України вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" вул. Північне шосе, б. 69-А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69006

про стягнення 626 639,75 грн.

учасники справи: без виклику

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення 626 639,75 грн. штрафних санкцій, а саме 275 822,17 грн. пені та 350 817,58 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 132 НП про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) жіночий) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) від 18.05.2021 року в частині своєчасної поставки товару, внаслідок чого позивачем нараховані пеня та штраф у вказаних сумах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10286/22 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь-якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/10286/22 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання вимог ухвали суду від 21.10.2022 року від позивача до суду 11.11.2022 року надійшов супровідний лист № 3699/263-2022 від 07.11.2022 року з доданими до нього документами.

Через систему "Електронний суд" 30.11.2022 року від відповідача надійшло клопотання/заява б/н від 29.11.2022 року, в якій відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить суд відмовити в стягненні пені у розмірі 10 405,41 грн. та штрафу в розмірі 350 817,58 грн. у зв`язку з необґрунтованістю розрахунку, а також вирішити справу з урахуванням клопотання про зменшення неустойки згідно ст. 551 ЦК України, а саме пені на 95% до суми 13270,84 грн., відмовивши в решті позовних вимог про стягнення пені в сумі 252 145,92 грн.

Також від відповідача 02.11.2022 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання/заява від 02.11.2022 року про передачу справи № 910/10286/22 на розгляд до Господарського суду Запорізької області на підставі ч. 1 ст. 27 ГПК України за місцем знаходження відповідача.

В свою чергу від позивача через канцелярію суду 11.11.2022 року надійшли заперечення № 715/26/3-2022 від 08.11.2022 року на клопотання відповідача щодо передачі справи № 910/10286/22 за підсудністю до Господарського суду Запорізької області та 05.12.2022 року - заперечення № 4101/26/3-2022 від 02.12.2022 року проти клопотання відповідача про зменшення неустойки.

Розглянувши клопотання/заяву відповідача б/н від 02.11.2022 року про передачу справи за підсудністю суд зазначає, що положеннями статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція, основними видами якої є загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Згідно п. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 вказаної статті).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження та найменування юридичної особи (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на дату звернення з позовною заявою до Господарського суду міста Києва 09.09.2022 року (згідно даних поштового конверту) місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" () є: вул. Північне шосе, б. 69-А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69006, тобто місцезнаходження відповідача не відноситься територіально до міста Києва.

Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцезнаходженням відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.

Визначена ч.5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місця проживання, не надає жодній із сторін переваг порівняно з іншою.

Аналіз ч. 5 ст. 29 ГПК України свідчить про те, що законодавцем передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін.

Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Так, згідно зі ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 ГК України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" штрафних санкцій у вигляді штрафу та пені за неналежне виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору № 132 НП про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) жіночий) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) від 18.05.2021 року (далі - Договір).

При цьому за умовами п. 1.5 спірного Договору місцем його виконання є: в частині поставки товару - вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115, стосовно інших зобов`язань за Договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення штрафу та пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору, місцем виконання якого є м. Київ, суд приходить до висновку, що у даному випадку можливим є застосування положень ст. 29 ГПК України та, відповідно, подання позову не лише за місцезнаходженням відповідача, а також за місцем виконання договору.

Таким чином позивач, користуючись правом, передбаченим частинами 1 та 5 ст. 29 ГПК України, правомірно звернувся з даною позовною заявою до Господарського суду міста Києва.

Щодо посилання відповідача у поданому клопотанні/заяві на те, що предметом спору є вимога про стягнення грошових коштів, а не про фактичне виконання зобов`язань з поставки товару, а також на непередбачення умовами договору особливостей щодо сплати заборгованості в чітко визначеному місці, а також про те, що грошове зобов`язання зі сплати штрафних санкцій не є таким, що належить виконувати лише в певному місці, суд зазначає, що частина 5 ст. 29 ГПК України, чітко визначаючи, що спори, які виникають з договорів, у яких визначено місце виконання, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів, жодним чином не конкретизує, що таке виконання договору стосується дії, за якою подається позов (наприклад, з приводу виконання умов договору чи його оплати, або ж сплати заборгованості чи відшкодування збитків за таким договором).

Також, у ч. 5 ст. 29 ГПК України не зазначено, що предмет спору повинен бути пов`язаний з виконанням договору безпосередньо відповідачем у певному місці. Відтак, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується частина 5 статті 29 ГПК України, і у позивача в такій справі виникає право (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) вибору, до якого суду він може подати позовну заяву за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору.

Окрім цього відповідач помилково посилається в обґрунтування поданого клопотання на приписи ст. 532 ЦК України, які визначають виконання зобов`язань у разі якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, оскільки, як свідчать наявні матеріали справи, у Договорі, на підставі якого виник даний спір між сторонами, чітко визначено місце його виконання.

За таких обставини, враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що спір у даній справі виник у зв`язку з виконанням зобов`язань за Договором, істотними умовами якого визначено місце його виконання - м. Київ, суд приходить до висновку про наявність умов, за яких підсудність даного позову може бути визначена за приписами ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, як і здійснено позивачем, отже дана позовна заява підсудна Господарському суду міста Києва, відтак підстави для передачі справи за територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідача до Господарського суду Запорізької області та, відповідно, задоволення клопотання/заяви відповідача - відсутні.

Спори між судами щодо підсудності не допускаються (ч. 6 ст. 31 ГПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи № 910/10286/22 передачі за територіальною підсудністю до Господарського суду Запорізької області не підлягають.

Керуючись ст. ст. 27, 29, 31, 233-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про передачу матеріалів справи № 910/10286/22 за позовом Національної поліції України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення 626 639,75 грн. штрафних санкцій за територіальною підсудністю до Господарського суду Запорізької області відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у строки та порядку, встановленому статтями 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон