ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року Справа № 903/339/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства Західний Буг Юнака Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року (суддя Дем`як В.М.)

час та місце ухвалення рішення: 17 жовтня 2022 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а; вступна і резолютивна частина проголошена о 14:20 год; повний текст рішення складено 27 жовтня 2022 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь Нова

до Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1

про стягнення 712 335 грн.

за участю представників сторін:

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Волинь Нова (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Фермерського господарства Західний Буг Юнака Сергія Петровича (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 547950 грн та штрафу в розмірі 164 385 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення Відповідачем умов договору купівлі-продажу №0409/300702 від 4 вересня 2020 року, в частині своєчасної оплати.

Позивач звернувся із заявою за вх.№01-83/126/22 про відмову від частини позовних вимог, а саме у стягненні основної заборгованості в розмірі 547950 грн, оскільки Відповідач оплатив добровільно борг, в підтвердження долучив платіжне доручення №1819 від 12 вересня 2022 року.

Представник Відповідача, через відділ діловодства суду, подав заяву за вх.№01-57/5716/22 від 17 жовтня 2022 року у якому просить здійснювати судовий розгляд справи без його участі та просить зменшити розмір штрафу до 5% з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року в справі №903/339/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 109 590 грн штрафу та 10 685 грн 03 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові на суму 54795 грн відмовлено. Провадження у справі на суму 547 950 грн. закрито.

Відповідне судове рішення ґрунтується на врахуванні судом того факту, що Відповідач сплатив основний борг суми, що підтверджується відповідними доказами, з огляду на що місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині стягнення основного боргу в сумі 547 950 грн на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з відмовою Позивача від позову, яку прийнято судом.

Щодо заявлених вимог до стягнення з Відповідача 30% штрафу у сумі 164 385 грн, то місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що підпунктом 7.3.1 договору визначено, що у випадку прострочення строків/термінів оплати за поставлений товар, Відповідач сплачує Позивачу вартість товару з врахуванням індексу інфляції, пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, а також штраф в розмірі 30% від суми простроченої заборгованості. Позивач має право самостійно визначити, які саме з вказаних в цьому пункті санкцій можуть бути застосовані до покупця.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру нараховано Позивачем штрафу та стягнення його в розмірі 20% від нарахованого на підставі підпункту 7.3.1 Договору, що становить сумі 109 590 грн, та вказав, що в решті суми слід відмовити.

Не погоджуючи з рішенням суду, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/339/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 109590 грн 20% штрафу та 10685 грн 03 коп. витрат судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір штрафу до 5% від стягнутого рішенням суду, а саме до 5479 грн 50 коп. (а.с. 62-65).

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Скаржник зазначає, що в процесі розгляду справи Відповідачем погашено основний борг за договором в розмірі 547 950 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1819 від 12 вересня 2022 року, що знаходиться в матеріалах справи

Апелянт вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що доказів завдання Позивачу збитків простроченням оплати відсутні.

Водночас, Відповідач в апеляційній скарзі вказав, що у відповідності до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, апелянт вважає, що Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім того, Відповідач не ухилявся від оплати основного боргу за договором купівлі-продажу, який був погашений в процесі розгляду справи судом першої інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 2 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року (а.с. 88).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 січня 2023 року в справі №903/339/22 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 25 січня 2023 року об 14:00 год.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду, 13 січня 2023 року надійшов відзив від Позивача, в котрому Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що згідно договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем, зобов`язання мало бути виконане Відповідачем в строк до 15 серпня 2021 року. Фактично ж заборгованість погашена 12 вересня 2022 року, що підтверджується платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи. Тобто, Позивач вказує, що прострочення Відповідача склало більше року, а враховуючи інфляційні процеси, такий значний період прострочення не міг не завдати збитків Позивачу. При цьому Позивач констатує, що посилання Відповідача на форс-мажорні обставини, зумовлені воєнними діями на території України, є безпідставними, оскільки прострочення Відповідача виникло 15 серпня 2021 року, тобто задовго до введення воєнного стану, та зазначає, що такі аргументи Відповідача є маніпулятивними. Позивач звертає увагу, що Відповідач посилається на ці обставини лише як на факт, при цьому не наводячи обставин, які зумовили неможливість виконання зобов`язань саме для нього.

Водночас, на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 25 січня 2023 року від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано участю представника Відповідача у розгляді справи №523/23966/21 Суворським районним судом м. Одеси.

В судове засідання від 25 січня 2023 року представники Позивача та Відповідача не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 91).

Розглянувши клопотання представника Відповідача в судовому засіданні від 25 січня 2023 року колегія суддів прийшла до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Згідно долученої до матеріалів справи довідкою про доставку електронного листа, представником Позивача ухвала з датою засідання отримана 10 січня 2023 року.

В той же час, судова повістка (на котру покликається представник Відповідача) виписана 21 листопада 2022 року.

При цьому, в апеляційній скарзі наявні всі доводи апелянта, котрі за своєю суттю є зрозумілими та достатніми для надання судом оцінки щодо їх підставності.

Поряд з тим, частиною 1 статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу дії частини 1 статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 9 січня 2023 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України). З огляду на все вищевказане, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представників Позивача та Відповідача за наявними в матеріалах справи доказами, та зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься апеляційна скарга Відповідача в котрій і висвітлена його позиція з приводу позовної заяви та винесеного рішення.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Відповідача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, 4 вересня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір купівлі-продажу № 0409/300702 (надалі Договір; а.с. 5-8)

Відповідно до пункту 1.1 Договору визначено, що Позивач в порядку та на умовах Договору зобов`язався продати у власність Відповідача засоби захисту рослин, насіння мінеральні добрива, зернові та олійні культури, дизпаливо, мікродобрива, інший товар, зазначений в накладних та специфікаціях до Договору, а Відповідач в свою чергу зобов`язався прийняти даний товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах передбачених даним Договором.

Згідно з пунктом 1.2 Договору сторонами передбачено, що кількість товару, ціна, умови продажу (переходу права власності на товар) товару обумовлюються сторонами в Договорі та в накладних та специфікаціях на товар, які є невід`ємними частинами даного Договору .

В силу дії пункту 1.3 Договору сторонами визначено, що Позивач засвідчує відсутність претензій третіх осіб на товар, а також те, що на момент передачі він знаходиться під арештом або забороною, не виступає предметом будь-якого іншого Договору, а право на нього не перебуває під жодним обтяженням.

Як вбачається зі змусту пунктів 3.1, 3.5 Договору, сторонами передбачено, що вартість одиниці товару на кожну конкретну партію товару зазначається в специфікаціях на товар та у видаткових накладних; Відповідач зобов`язався провести оплату кожної партії товару в термін, зазначений у специфікаціях до даного Договору.

Відповідно до підпункту 7.3.1 Договору визначено, що у випадку прострочення строків/термінів оплати за поставлений товар, Відповідач сплачує Позивачу вартість товару з врахуванням індексу інфляції, пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, а також штраф в розмірі 30% від суми простроченої заборгованості. Позивач має право самостійно визначити, які саме з вказаних в цьому пункті санкцій можуть бути застосовані до Відповідача.

Згідно пункту 9.1 Договору визначено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Даний Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку. Водночас даний Договір не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсним, укладеними належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом даного судового розгляду є стягнення заборгованості за поставлений товар на умовах Договору та на підставі видаткової накладної №41 від 11 вересня 2020 року (а.с. 5-9).

Заборгованість на день подачі позову до суду становила 547 950 грн.

Не здійснення Відповідачем у добровільному порядку та у встановлені Договором терміни оплати заборгованості, стало підставою для звернення Позивача до суду з метою захисту порушеного, на його думку права, з позовом про стягнення заборгованість в сумі 547950 грн та штраф у розмірі 164 385 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що в процесі розгляду справи Відповідачем погашено основний борг за договором в розмірі 547 950 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1819 від 12 вересня 2022 року.

Позивач звернувся із заявою за вх.№01-83/126/22 про відмову від частини позовних вимог, а саме у стягненні основної заборгованості в розмірі 547950 грн, оскільки Відповідач оплатив добровільно борг, в підтвердження долучив платіжне доручення №1819 від 12 вересня 2022 року.

Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами розгляду даної справи закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу 547 950 грн на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відмовою Позивача від позову, яку прийнято судом (що Відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується).

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду, зважаючи на доводи та зміст апеляційної скарги у даній справі є рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 109590 грн штрафу.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Зважаючи на основний довід апеляційної скарги, котрі на переконання апелянта, є підставою для зменшення розміру штрафу до 5 %, а саме, що штрафні санкції є надмірно великими порівняно із заборгованістю, відсутні докази понесення Позивачем збитків, у зв`язку з порушенням Відповідачем терміну оплати, колегія суддів зазначає наступне.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до підпункту 7.3.1 Договору визначено, що у випадку прострочення строків/термінів оплати за поставлений товар, Відповідач сплачує Позивачу вартість товару з врахуванням індексу інфляції, пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, а також штраф в розмірі 30% від суми простроченої заборгованості; Позивач має право самостійно визначити, які саме з вказаних в цьому пункті санкцій можуть бути застосовані до Відповідача.

Відповідач звернувся із відзивом на позовну заяву за вх.№01-57/3585/22 від 16 червня 2022 року, відповідно до якого просив суд зменшити штраф до 5%, обгрунтовуючи, що невчасність оплати спричинено тим, що після вересня 2021 року в зв`язку зі зміною кон`юнктури ринкових цін та фінансовими труднощами, що виникли у підприємства, доходи підприємства знизилися. Основним видом діяльності Відповідача є вирощування зернових культур, бобових культур насіння олійних культур. Також непоправні наслідки для господарської діяльності спричинило запровадження дії воєнного стану, що негативно вплинуло на здійснення господарської діяльності Відповідача. Як на доказ настання таких обставин, апелянт покликається на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, за приписами котрої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру санкцій, що підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зміст зазначених норм свідчить, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені), таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, колегія суддів констатує, що настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни ви не можна своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, Відповідачу потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс-мажору (а зокрема на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України) недостатньо.

Відтак, колегія суду констатує, що не є достатнім формальне посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.

Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №922/854/21.

Обставини непереборної сили засвідчуються сертифікатом Торгово-промислової палати України. Проте, Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Порд з тим, існування Листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за Договором доведе, що виключно внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.

Однак головне, це те що, наявність форс-мажорних обставин це не амністія, а лише відстрочка від виконання зобов`язання без штрафних санкцій і у разі фактичного доведення цих обставин.

Слід зазначити, що засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є однією з функцій ТПП, затверджених Статутом ТПП України та Законом України «Про торгово-промислові палати України».

Засвідчення форс-мажорних обставин є послугою в розумінні Цивільного кодексу України, яку ТПП надає для фізичних та юридичних осіб.

Звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є належним доказом їх засвідчення відповідно до законодавства України.

Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин.

Відповідно до регламенту форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тягар доказування форс-мажорних обставин покладено на заявника, а посилання на лист не буде визнано таким.

Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

Колегія суддів зважаючи на доводи апеляційної скарги зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що Відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Крім того, відповідно до пункту 8.4 Договору, сторона, що посилається на дію обставин непереборної сили, повинна негайно письмово проінформувати іншу Сторону про ці обставини та їхній вплив на виконання відповідних зобов`язань; на вимогу іншої сторони факт і момент настання обставин непереборної сили підтверджується відповідною Торгово-промисловою палатою. При настанні обставин непереборної сили і належного інформування про це іншої Сторони термін виконання відповідних зобов`язань відсувається на час дії цих обставин; якщо такі обставини непереборної сили триватимуть більше п`яти місяців, то будь-яка з Сторін може припинити дію цього Договору.

Відтак, колегія суддів, зважаючи на покликання апелянта на існування обставин непереборної сили зауважує, що Договором передбачено обов`язок негайно письмово, з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити сторін одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього Договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.

В той же час, листом від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила лише форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента від 28 лютого 2022 року № 64/2022 «Про ведення воєнного стану».

Відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів направлення Позивачу листа з повідомленням про настання форс-мажорних обставин у строк та порядок, передбачений у Договорі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що зобов`язання по сплаті боргу виникло у Відповідача ще 15 серпня 2021 року, тобто значено раніше, аніж виникнення форс-мажорних обставини, військової агресії російської федерації проти України (на що покликається Відповідач).

Отже, зважаючи на все вищеописане, зокрема, враховуючи сплату Відповідачем суми боргу, колегія суддів прийшла висновку про наявність правових підстав лише для часткового зменшення розміру нараховано Позивачем штрафу та стягнення його в розмірі 20% від нарахованого на підставі підпункту 7.3.1 Договору, що становить сумі 109 590 грн. В решті суми слід відмовити.

Водночас, відповідне рішення було прийняте і місцевим господарським судом в цій частині.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору, та такими що не спростовують законність оспорюваного рішення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд повністю задовольняє позовні вимоги Позивача частково, а відтак залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Відповідача, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року в справі № 903/339/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року в справі №903/339/22 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу № 903/339/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.