ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.01.2023м. СумиСправа № 920/936/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/936/22

за позовом Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601; код за ЄДРПОУ 00032106),

в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (вул. Пухівська, буд.7, м.Київ, 02232, код за ЄДРПОУ 21575489),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Червоний Металіст» (вул. Деняка Віктора, буд. 5, м. Конотоп, Сумська область, 41615, код за ЄДРПОУ 34880895),

про стягнення 81561,83 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження

установив:

08.11.2022 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача штрафні санкції за договором від 31.05.2021 №21-81-166 зі змінами, внесеними додатковим договором від 30.12.2021 №21-81-451 у розмірі 81561,83грн (вісімдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят одна грн 83 коп.), а також 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн 00 коп.) судового збору.

Крім того, в пункті 4 прохальної частини позовної заяви позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 11.11.2022 у справі №920/936/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, викладене в п. 4 прохальної частини позову; постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

22.11.2022 представник відповідача надіслав заяву (вх №2938) про залучення до участі у справі правонаступника, в якій просить замінити відповідача у справі №920/936/22 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Червоний Металіст» (вул. Деняка Віктора, буд. 5, м. Конотоп, Сумська область, 41615, код за ) на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «АВРПН» (вул. Деняка, буд. 7, м. Конотоп, Сумська область, 41600, код за ЄДРПОУ 44753672).

Ухвалою від 22.11.2022 у справі №920/936/22 постановлено справу №920/936/22 розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; розгляд справи по суті та заяви відповідача про залучення до участі у справі правонаступника (вх №2938 від 22.11.2022) призначено у судове засідання на 22.12.2022, 10:30.

12.12.2022 ТОВ «АВРПН» надіслало заяву з процесуальних питань від 06.12.2022 №б/н (вх №5935), в якій зазначило, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВРПН» () є правонаступником відповідача у справі №920/936/22 і не заперечує щодо залучення зазначеного Товариства до участі у справі як правонаступника відповідача із заміною відповідача на ТОВ «АВРПН» згідно з приписами ч. 1 ст. 52 ГПК України; Товариство просить розгляд справи, призначений на 22.12.2022, здійснити за відсутності його представника; проти позовних вимог не заперечує.

07.12.2022 представник позивача подав правову позицію №81-0020/84648 щодо заяви відповідача про залучення до участі у справі правонаступника (вх №6142/22 22.12.2022 електронною поштою, вх № 6213/22 від 27.12.2022 засобами поштового зв`язку). У правовій позиції представник позивача зауважив, що із змісту поданого відповідачем протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Червоний Металіст» та розподільчого балансу вбачається, що загальні збори учасників не приймали рішення про припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Червоний Металіст». Порядком денним загальних зборів учасників був виділ частини майна відповідача для створення нової юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВРПН». Разом із тим, загальні збори учасників відповідача прийняли рішення про передавання заборгованості, що виникла перед Національним банком України згідно договору від 31.05.2021 №21-81-166 на суму 81561,83 грн новоствореному Товариству з обмеженою відповідальністю «АВРПН», що відображено у розподільчому балансі. Водночас, відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Оскільки позивач не надавав відповідачу згоду на переведення боргу згідно договору від 31.05.2021 №21-81-166 на суму 81561,83 грн іншій особі, позивач вважає, що рішення відповідача про передавання боргу згідно договору від 31.05.2021 №21-81-166 на суму 81561,83 грн Товариству з обмеженою відповідальністю «АВРПН» є одностороннім та таким, що суперечить чинному законодавству. Одночасно представник позивача звернув увагу на те, що дії відповідача щодо передавання боргу згідно договору від 31.05.2021 №21-81-166 на суму 81561,83 грн, а саме: прийняті рішення загальними зборами учасників Відповідача згідно протоколу від 06.09.2022 №30/08 та зміст розподільчого балансу від 31.08.2022 свідчать про повне визнання відповідачем позовних вимог позивача, що є предметом спору у справі №920/936/22. Таким чином, представник позивача просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Червоний Металіст» у заміні сторони у справі №920/936/22 згідно поданої ним заяви від 16.11.2022 №48-01-16/11 про залучення до участі у справі правонаступника, а також розглянути справу по суті без участі представника позивача.

Ухвалою від 22.12.2022 у справі №920/936/22 відкладено розгляд справи №920/936/22 по суті та заяви відповідача про залучення до участі у справі правонаступника (вх №2938 від 22.11.2022) в судове засідання на 16.01.2023, 11:30.

23.12.2022 відповідач надіслав заяву від 19.12.2022 №48-01-19/12 з процесуальних питань (вх №6169), відповідно до якої, керуючись ч. 8 ст. 129 ГПК України відповідач повідомив, що у зв`язку з розглядом справи №920/936/22 в суді першої інстанції ТОВ «НВО «Червоний металіст» має сплатити витрати на професійну правничу допомогу адвоката, попередній розмір яких складає 35000,00 грн, зауваживши, що докази на підтвердження зазначеного будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

10.01.2023 відповідач подав відповідь №48-01-10/01 на правову позицію позивача (вх №181/23 від 10.01.2023 та № 400/23 від 19.01.2023 - електронною поштою та вх №300 від 16.01.2023 засобами поштового зв`язку), в якій зазначив, що на підставі протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Червоний металіст» (ідентифікаційний код 34880895) від 06.09.2022 в результаті виділу за розподільчим балансом від 31.08.2022 майнових активів, а також прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Червоний металіст» (ідентифікаційний код 34880895) створено Товариства з обмеженою відповідальністю «АВРПН» (ідентифікаційний код 44753672, місцезнаходження: вул. Деняка, 7, м. Конотоп, Сумська область, 41600), затверджено розподільчий баланс, статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «АВРПН», розподілено частки між учасниками, обрано керівника Товариств з обмеженою відповідальністю «АВРПН». Як зазначає відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВРНП» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «НВО Червоний металіст» за розподільчим балансом, у тому числі: і обов`язків перед позивачем в цій справі, що, на думку відповідача, підтверджується розподільчим балансом. Відповідач зауважив, що створення Товариства з обмеженою відповідальністю «АВРПН» узгоджується з нормами ст. 47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», на яку позивач посилався в своїй правовій позиції. На думку відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВРПН» є правонаступником ТОВ «НВО «Червоний металіст» у зв`язку з процедурою виділу, а не на підставі цивільно-правового договору переведення боргу, укладання якого можливо лише за згодою кредитора (ст. 520 ЦК України). Як наслідок, відповідач наголосив, що для створення товариства шляхом виділу із переданням йому згідно з розподільчим балансом майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснено виділ, - згоди кредиторів не потрібно. Таким чином, відповідач підтримав подану заяву про залучення до участі у справі правонаступника та просить її задовольнити.

У судовому засіданні 16.01.2023 установлено:

У судове засідання учасники справи не прибули, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 16.01.2023 судом постановлено ухвалу у справі №920/936/22, якою відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залучення до участі у справі №920/936/22 правонаступника (вх №2938 від 22.11.2022).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 216 ГПК України неприбуття в судове засідання сторін не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 16.01.2023 на підставі частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

31.05.2021 між Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Червоний Металіст» (далі - відповідач, постачальник) за результатами проведеної процедури закупівлі на підставі Закону України «Про публічні закупівлі» укладений договір від №21-81-166. 30.12.2021 між позивачем та відповідачем підписано додатковий договір №21-81-451 до договору поставки від 31.05.2021 №21-81-166 (далі разом - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує піддони дерев`яні з кришкою (далі - товар), в кількості, якості та за цінами, вказаними у Специфікації товару, що є додатком 1 до цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору місце поставки товару: Фабрика Банкнотного паперу Банкнотно-монетного двору Національного банку України, вул. Приходька, 62, м. Малин, Коростенський район, Житомирська область, 11602.

Пунктом 3.1. договору визначено, що загальна вартість цього договору становить 677885,10 грн, у тому числі ПДВ (20%) 112980,85 грн і включає в себе сплату податків і зборів, обов`язкових платежів, що сплачуються або мають бути сплачені, усіх інших витрат постачальника, пов`язаних з поставкою товару, в тому числі завантаженням, розвантаженням та доставкою до місця поставки.

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата здійснюється за фактично прийнятий товар протягом 10 (десяти) банківських днів від дати підписання уповноваженими особами сторін акта про приймання-передавання товару.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що постачання товару в повному обсязі здійснюється протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з дати підписання договору уповноваженими особами сторін.

Відповідно до пункту 5.5. договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими особами сторін акта про приймання-передавання товару.

Покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлений та прийнятий товар відповідно до умов цього договору; прийняти поставлений товар згідно з актом про приймання-передавання товару в порядку, передбаченому цим договором (п. 6.1.1. та 6.1.2. договору).

Згідно з п. 6.3.1. та п. 6.3.7. договору постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку якісного товару в кількості та згідно технічних характеристик, що визначені в специфікації товару у строки, встановлені цим договором; надати разом з товаром оформлені належним чином видаткові накладні та акт про приймання-передавання товару.

Пунктом 7.1. договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Згідно з п. 7.3. договору у разі порушення строків поставки товару (розділ V цього договору) або строків заміни неякісного товару в терміни передбачені умовами цього договору, постачальник на вимогу покупця виплачує штрафні санкції протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару або від вартості неякісного товару за кожний день прострочення до дня, що передує дню фактичного виконання зобов`язань. За прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) від вартості несвоєчасно поставленого товару або від вартості неякісного товару.

Пунктом 13.1. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 01.03.2022. В частині гарантійних зобов`язань цей договір діє до закінчення строку дії гарантії на товар, який відраховується від дати приймання товару згідно з актом про приймання-передавання товару.

Відповідно до п. 13.2. договору у разі невиконання сторонами умов цього договору в установлений термін він діє до повного виконання ними своїх зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 14.1. договору невід`ємною частиною цього договору є: додаток 1 Специфікація товару.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до пункту 5.1. договору кінцевою датою поставки товару за договором у загальному обсязі 2000 штуки згідно зі Специфікацією на товар є 29.08.2021, але оскільки цей день був вихідним днем, останнім днем поставки є наступний робочий день 30.08.2021.

Відповідно до матеріалів справи, під час дії договору відповідач здійснив поставку позивачу товару частинами, а саме:

02.07.2021 в кількості 280 шт на суму 94903,20 грн з ПДВ (акт приймання- передавання товару від 02.07.2021; накладна від 28.06.2021 № 115Н);

09.08.2021 в кількості 225 шт на суму 76261,50 грн з ПДВ (акт приймання- передавання товару від 09.08.2021; накладна від 28.07.2021 №149Н);

28.09.2021 в кількості 280 шт на суму 94903,20 грн з ПДВ (акт приймання- передавання товару від 28.09.2021; накладна від 22.09.2021 №200Н), чим частково порушив строк поставки товару на 29 днів;

20.10.2021 в кількості 280 шт на суму 94903,20 грн з ПДВ (акт приймання - передавання товару від 20.10.2021; накладна від 12.10.2021 №217Н), чим частково порушив строк поставки товару па 51 день;

06.01.2022 в кількості 280 шт на суму 104395,20 грн з ПДВ (акт приймання- передавання товару від 06.01.2022; накладна від 30.12.2022 № 277Н), чим частково порушив строк поставки товару на 129 днів;

19.01.2022 в кількості 287 шт на суму 107005,08 грн з ПДВ (акт приймання- передавання товару від 19.01.2022; накладна від 10.01.2022 №4Н), чим частково порушив строк поставки товару на 142 дні;

07.02.2022 в кількості 287 шт на суму 105513,72 грн з ПДВ (акт приймання- передавання товару від 07.02.2022; накладна від 10.03.2022 №29Н), чим частково порушив строк поставки товару на 161 день.

21.07.2022 позивач надіслав відповідачу вимогу №81-0020/49832, в якій зазначив, що постачальник здійснив своє зобов`язання щодо поставки товару за договором 07.02.2022, чим порушив строк поставки на 160 календарних днів. Тому позивач, керуючись п. 7.3. договору нарахував відповідачу 52734,63 грн штрафних санкцій у розмірі 0,1% та 28827,20 грн 7% штрафу, що разом склало 81561,83 грн штрафних санкцій, які позивач вимагав сплатити у протягом 10 робочих днів з дати отримання вимоги.

Як зазначив позивач у позові, відповідач вимогу залишив без відповіді, штрафні санкції нараховані позивачем за договором не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 81561,83 грн штрафних санкцій (в т.ч.: 52734,63 грн штрафних санкцій у розмірі 0,1% та 28827,20 грн 7% штрафу).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1)вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2)надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у повному обсязі виконав звої зобов`язання за договором, в той час як відповідач здійснив поставку товару за договором, прострочивши строк поставки товару.

Як передбачено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020 року у справі № 910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем і ненадання жодних доказів на спростування позиції позивача відповідачем, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить до висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують обставини щодо порушення відповідачем строків поставки товару .

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов договору в частині несвоєчасної поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 7.3. договору у разі порушення строків поставки товару (розділ V цього договору) або строків заміни неякісного товару в терміни передбачені умовами цього договору, постачальник на вимогу покупця виплачує штрафні санкції протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару або від вартості неякісного товару за кожний день прострочення до дня, що передує дню фактичного виконання зобов`язань. За прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) від вартості несвоєчасно поставленого товару або від вартості неякісного товару.

До позовної заяви відповідачем доданий розрахунок штрафних санкцій, за яким позивачем нараховано відповідачу 52734,63 грн штрафних санкцій у розмірі 0,1% та 28827,20 грн 7% штрафу, що разом склало 81561,83 грн штрафних санкцій.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку штрафних санкцій, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договору суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 81561,83 грн штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача 81561,83 грн штрафних санкцій.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2481,00 грн, сплаченого при зверненні з позовом за платіжним дорученням № від 26.10.2022.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 2481,00 грн судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Червоний металіст» (вул. Деняка Віктора, буд. 5, м. Конотоп, Сумська область, 41615, код за ) на користь Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601; код за ) в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (вул. Пухівська, буд. 7, м. Київ, 02232; код за ЄДРПОУ 21575489) 81561,83 грн (вісімдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят одна грн 83 коп.) штрафних санкцій за договором від 31.05.2021 №21-81-166 зі змінами, внесеними додатковим договором від 30.12.2021 № 21-81-451, а також 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2023.

Суддя В.Л. Котельницька