ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Справа № 5019/592/12(918/735/21)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участі представників сторін:

позивача - Ніколаєв Д.Б., представники Зражевська А.О., Шендера О.М.

ТОВ "Радивилівмолоко" - Богун Г.О.

ПП "Кольортех", ліквідатора Михайловського С.В. - Янчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 03.10.2022, повне рішення складено 05.10.2022, у справі № 5019/592/12(918/735/21)

за позовом Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича

до

відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Радивилівмолоко"

відповідача 2: Приватного підприємства "Даві Буд"

за участю третіх осіб, що не заявляюсь самостійніх вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Ліквідатор у справі про банкрутство Приватного підприємства "Кольортех" Михайловський Сергій Володимирович; Приватне підприємство "Кольортех"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

В серпні 2021 року Фізична особа-підприємець Ніколаєв Давид Борисович звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Радивилівмолоко", Приватного підприємства "Даві буд", в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладений між Приватним підприємством "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко", щодо цілісного майнового комплексу, що складається з: 1. Контора літ. "А-2", загальна площа 393,0 м2. 2. Матеріальний склад літ."Б-1", загальна площа 498,1 м2. 3. Навіс для с/г машин літ. "В-1", загальна площа 166,7 м2. 4. Матеріальний склад № 3 літ. "Г-1", загальна площа 269,3 м2. 5. Матеріальний склад № 1 літ. "Д-1", загальна площа 367,5 м2. 6. Прохідна літ. "З", загальна площа 21,6 м2. 7. Огорожа 30 секцій з металевої сітки, 27 секцій з бетону. 8. Навіс опори металеві, покриття шифер. 9. Стелаж залізний, та знаходиться за адресою: 33016, Рівненська область, м. Рівне, вул. М. Старицького, 21, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кондратюк О.О.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) в позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що позивачем не наведено, а судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок укладення договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015 між Приватним підприємством "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко".

Позивач Фізична особа-підприємець Ніколаєв Давид Борисович, не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у у справі № 5019/592/12(918/735/21) скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає:

- у ФОП Ніколаєва Д.Б. наявне майнове право на 62,23 % цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою м. Рівне, вул. Старицького, 21 ;

- ФОП Ніколаєв Д.Б. вважає, що мала місце змова ліквідатора Михайловського С.В., покупця ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко" стосовно майна, яке вони придбали після проведеного аукціону, на яке наявні права у ФОП Ніколаєва Д.Б.

- судом першої інстанції не надано жодної оцінки тим обставинам, що визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна Приватного підприємства "Кольортех" від 18.06.2015, оформленого протоколом № 01-06/15/К від 18.06.2015, та визнання недійсним договору № 19/06/15/К купівлі-продажу майна банкрута на других повторних відкритих торгах (другому повторному аукціоні) від 19.06.2015 є прямою підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладеного між ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко";

- спірний договір купівлі-продажу не був направлений на реальне настання правових наслідків, майно де-юре переходило від однієї юридичної особи до іншої, а де-факто залишалося у володінні та користуванні ФОП Ніколаєва Д.Б. з 2012 року і по даний час.

- повернення майна до первісного власника є способом захисту прав покупця ФОІІ Ніколаєва Д.Б. шляхом внесення змін у основний договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою м. Рівне, вул. Старицького, 21 з 12 червня 2012 року в частині 62,23 % від його вартості;

Таким чином, на думку скаржника, наявні всі правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладеного між ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко".

Апеляційну скаргу подано через суд апеляційної інстанції.

Листом № 5019/592/12(918/735/21)/5814/22 від 27.10.2022 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Рівненської області.

04.11.2022 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 5019/592/12(918/735/21).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя Крейбух О.Г., судді Юрчук М.І., Тимошенко О.М.) від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21); розгляд апеляційної скарги призначено на "21" грудня 2022 р. об 10:00 год /т. 4 а.с. 189-190/.

22.11.2022 (вх. № 7544/22) від ТОВ "Радивилівмолоко" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) /т. 4 а.с. 199-205/.

09.12.2022 від ПП "Даві Буд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) /т. 4 а.с. 213-215/.

На підставі розпорядження від 20.12.2022 № 01-05/727 керівника апарату суду у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Юрчука М.І. з 02.12.2022 по 30.12.2022 включно, а також згідно з табелем обліку робочого часу суддя Тимошенко О.М. перебуватиме у відпустці з 26.12.2022 по 06.01.2023 включно, проведено заміну судді-члена колегії у судовій справі № 5019/592/12(918/735/21) між суддями, протокол від 20.12.2022, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. (головуючий суддя), Тимошенко О.М., Савченко Г.І.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 колегією суддів у складі: Крейбух О.Г. (головуючий суддя), Тимошенко О.М., Савченко Г.І., прийнято апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) до свого провадження /т. 4 а.с. 225/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.01.2023 об 11:00 год.

13.01.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі, в яких просить рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі /т. 4 а.с. 258-259/.

В судовому засіданні 18.01.2023 представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, представники ТОВ "Радивилівмолоко", ПП "Кольортех", ліквідатора Михайловського С.В. надали заперечення проти доводів та вимог апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу ФОП Ніколаєва Давида Борисовича залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали оскарження ухвали, суд

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває справа № 5019/592/12 про банкрутство Приватного підприємства ПП "Кольортех", на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду Рівненської області від 05.02.2014, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Михайловоського С.В.

18.06.2015 у ліквідаційній процедурі в рамках даної справи організатором аукціону проведено другий повторний аукціон з продажу майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Старицького, 21, та включає нерухоме майно, обтяжене іпотекою ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (6 одиниць), та нерухоме майно (огорожу - 30 секцій з металевої сітки, 27 секцій з бетону; навіс - опори металеві, покриття - шифер; стелаж залізний), що не є предметом забезпечення; за результатами спірного аукціону переможцем визнано ПП "Даві Буд", яке запропонувало за лот найвищу ціну - 334 814, 60 грн, про що організатором аукціону складено протокол № 01-06/15/К від 18.06.2015 та розміщено повідомлення про визнання аукціону від 18.06.2015 таким, що відбувся, на веб-сайті Вищого господарського суду України 19.06.2015 за № 45/15.

19.06.2015 за результатами другого повторного аукціону між підприємством-банкрутом в особі ліквідатора Михайловського С.В. та переможцем аукціону - ПП "Даві Буд" укладено договір № 19/06/15/К купівлі-продажу майна банкрута на других повторних відкритих торгах (другому повторному аукціоні) від 19.06.2015; на виконання зобов`язань за зазначеним договором покупець перерахував на рахунок банкрута грошові кошти на суму 111 604,86 грн, що становить вартість придбаного з аукціону лота за вирахуванням гарантійного внеску в розмірі 223 209,74 грн; виручені від продажу нерухомого майна банкрута кошти на суму 301 333,14 грн ліквідатором банкрута перераховано на погашення вимог заставного кредитора.

14.07.2015 між ПП "Даві Буд" (продавець) та ТОВ "Радивилівмолоко" (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передав у власність, а покупець прийняв цілісний майновий комплекс, який розташований на вулиці Старицького, 21 в місті Рівному.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м. Рівне, вул. Старицького, 21, зареєстровано 14.07.2015 за TOB "Радивилівмолоко". Підстава виникнення права власності: договір купівлі- продажу, серія та номер 724, виданий 14 липня 2015 року.

19.08.2015 ухвалою Господарського суду Рівненської області було залучено ФОП Ніколаєва Д.Б. до участі у справі № 5019/592/12 про банкрутство ПП "Кольортех".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції та Державна податкова інспекція у м. Рівному звернулись до Господарського суду Рівненської області із заявами про визнання недійсними результатів аукціону від 18.06.2015 з продажу майна ПП "Кольортех".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.12.2015 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Приватні інвестиції" про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу майна банкрута залишено без розгляду. У задоволенні заяви ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна ПП "Кольортех" відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 апеляційну скаргу Ніколаєва Давида Борисовича задоволено. Ухвалу господарського суду Рівненської області 09.12.2015 у справі № 5019/592/12 скасовано в частині відмови в задоволенні заяви ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна ПП "Кольортех". Прийнято в цій частині нове судове рішення. Заяву ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна ПП "Кольортех" задоволено. Визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Приватного підприємства "Кольортех" від 18.06.2015, оформлені протоколом № 01-06/15/К від 18.06.2015. Визнано недійсним договір № 19/06/15/К купівлі-продажу майна банкрута на других повторних відкритих торгах (другому повторному аукціоні) від 19.06.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2016 касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Радивилівмолоко", Приватного підприємства "Даві Буд" та Приватного підприємства "Кольортех" в особі ліквідатора Михайловського Сергія Володимировича залишено без задоволення. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 у справі № 5019/592/12 залишено без змін.

У серпні 2016 року фізична особа-підприємець Ніколаєв Давид Борисович звернувся до Господарського суду Рівненської області в межах справи про банкрутство Приватного підприємства "Кольортех" з позовною заявою про визнання зміни правовідносин та набуття прав покупця за договором купівлі-продажу, відповідно до якої, посилаючись на положення ст. 16 Цивільного кодексу України, просив: змінити правовідносини між ПП "Кольортех" та ФОП Ніколаєвим Д.Б. за попереднім договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 6 від 12.06.2012 на правовідносини цих самих сторін за основним договором купівлі-продажу цього ж комплексу - з 12.06.2012; визнати права ФОП Ніколаєва Д.Б., як покупця за основним договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Старицького, 21 - з 12.06.2012 в частині 62,23 % від його вартості.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.08.2018 позов задоволено. Змінено правовідносини між Приватним підприємством "Кольортех" та Фізичною особою-підприємцем Ніколаєвим Давидом Борисовичем за попереднім договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 6 від 12 червня 2012 року на правовідносини цих самих сторін за основним договором купівлі-продажу цього ж комплексу - з 12 червня 2012 року. Визнано права Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича, як покупця за основним договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: вул. Старицького, 21 в м. Рівне з 12 червня 2012 року в частині 62,23% від його вартості.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 рішення Господарського суду Рівненської області від 14.08.2018 у справі № 5019/592/12 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18.04.2019 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 та рішення Господарського суду Рівненської області від 14.08.2018 у справі № 5019/592/12 залишено без змін.

У жовтні 2017 року ФОП Ніколаєв Давид Борисович звернувся до суду з позовом до ПП "Кольортех" та ТОВ "Радивилівмолоко", в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частки цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Старицького, 21, що є еквівалентом 62,23 % його вартості.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.03.2021 у справі № 5019/592/12, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 та постановою Верховного Суду від 12.08.2021, в задоволенні позову ФОП Ніколаєва Д.Б. до ПП "Кольортех", ТОВ "Радивилівмолоко" про визнання права власності на частку цілісного майнового комплексу у межах справи про банкрутство ПП "Кольортех" відмовлено повністю.

Позивач ФОП Ніколаєв Д.Б., посилаючись на усі описані вище обставини, вважає, що ТОВ "Радивилівмолоко" не є добросовісним набувачем спірного майна, у зв`язку з визнанням недійсним вищевказаного аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника, та у зв`язку з тим, що ТОВ "Радивилівмолоко" про майнові права ФОП Ніколаєва Д.Б. ще до аукціону був обізнаним, так як не один рік перебував на вказаному майновому комплексі в якості орендаря на підставі договорів оренди № 1 від 01 травня 2012 року та від 01 травня 2013 року, укладених з власником та директором ТОВ "Радивилівмолоко" Грисюком С.А. з ФОП Ніколаєвим Д.Б. щодо оренди в м. Рівне, за адресою Старицького, буд. 21 приміщення з відображеною у договорі площею.

Позивач зауважує, що згідно з судовими рішеннями у ФОП Ніколаєва Д.Б. наявне майнове право на 62,23 % цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: вул. Старицького, буд. 21 в м. Рівне. Вважає, що мала місце змова ліквідатора Михайловського С.В., покупця ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко" стосовно майна, яке вони придбали після проведеного аукціону та на яке наявні права у ФОП Ніколаєва Д.Б.

Тому ФОП Ніколаєв Давид Борисович, посилаючись на норми ст. 215, 232, 396 ЦК України, звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Радивилівмолоко", ПП "Даві буд", в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладений між ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко".

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес) і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладеного між Приватним підприємством "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко", щодо цілісного майнового комплексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності виникає на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладеного між Приватним підприємством "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко", позивач зобов`язаний довести, що оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси, та надати суду відповідні докази.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Також слід зазначити, що за статтею 2 Господарського процесуального кодексу України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Тобто, за результатами прийнятого судом рішення поновлення порушеного права позивача має бути реальним, таким, що фактично приведе до можливості реалізувати своє право власності на спірний об`єкт нерухомості.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Способом захисту свого цивільного права (інтересу) у даній справі ФОП Ніколаєвим Д.Б. визначено вимогу про визнання недійсним Договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладеного між Приватним підприємством "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко".

Позивач звертаючись до суду з позовом у даній справі посилається на те, що спірний договір порушує його права, оскільки він не має можливості розпоряджатися майном у зв`язку із наявністю зареєстрованого за ТОВ "Радивилівмолоко" права власності на згадану будівлю на підставі оскаржуваного договору.

При цьому позивач зазначає, що згідно з судовими рішеннями в рамках справи № 5019/592/12 у ФОП Ніколаєва Д.Б. наявне майнове право на 62,23 % вартості цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: вул. Старицького, буд. 21 в м. Рівне.

У позові ФОП Ніколаєв Д.Б. посилається на норми ст. 396 ЦК України, за якою особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Крім того ФОП Ніколаєв Д.Б. посилається на той факт, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.08.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2016, визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Приватного підприємства "Кольртех" від 18.06.2015, оформлені протоколом від 18.06.2015 № 01-06/15/К, та визнано недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута на других повторних відкритих торгах від 19.06.2015 №19/06/15/К.

14.07.2015 між ПП "Даві Буд" (продавець) та ТОВ "Радивилівмолоко" (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передав у власність, а покупець прийняв цілісний майновий комплекс, який розташований на вулиці Старицького, 21 в місті Рівному.

Реєстрація права власності за ТОВ "Радивилівмолоко" здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2015.

На переконання позивача ТОВ "Радивилівмолоко" не може вважатись добросовісним набувачем спірного майна у зв`язку з визнанням недійсним вищевказаного аукціону від 18.06.2015 та договору купівлі-продажу майна боржника від 19.06.2015, та у зв`язку з тим, що у ФОП Ніколаєва Д.Б. наявне майнове право на 62,23 % цілісного майнового комплексу.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що правову оцінку наслідкам зміни судовим рішенням правовідносин між ПП "Кольортех" та ФОП Ніколаєва Д.Б. за попереднім договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 12 червня 2012 року № 6 на правовідносини цих самих сторін за основним договором купівлі-продажу цього ж комплексу з 12 червня 2012 року, а також визнано права ФОП Ніколаєва Д.Б., як покупця за основним договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Старицького, 21, з 12 червня 2012 року в частині 62,23 % від його вартості, - було надано у постанові Верховного Суду від 12.08.2021 у справі за позовом ФОП Ніколаєва Д.Б. до ПП "Кольортех", ТОВ "Радивилівмолоко" про визнання права власності на частку цілісного майнового комплексу у межах справи № 5019/592/12 про банкрутство ПП "Кольортех" /т. 1 а.с. 71-82/.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19).

Так у пунктах 104-112 постанови Верховного Суду від 12 серпня 2021 року по справі № 5019/592/12 зазначено:

"104. Так, судами було встановлено, що у рішенні суду від 14.08.2018 у цій справі встановлені преюдиційні факти щодо набуття прав покупця у розмірі 62,23% від вартості, а не набуття позивачем права власності на частку у спільній частковій власності на нерухоме майно.

105. Тобто, судова колегія відзначає, що судами попередніх інстанцій було вірно не ототожнено набуті позивачем права покупця з набуттям права власності.

106. Слід зауважити, що права покупця на отримання товару супроводжуються обов`язком продавця передати товар покупцеві (стаття 662 ЦК України).

107. Набуті позивачем права покупця є по суті обмеженим речовим правом, за яким він, як власник цього права, наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому за умови вчинення відповідних дій, чого не мало місця у цій справі.

Така ж правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у пункті 96 постанови від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18.

108. Так, реалізувати права покупця можна до здійснення відчуження майна іншій особі, що випливає зі змісту положень статей 665, 620 ЦК України.

109. Зокрема, за частиною другою статті 665 ЦК України якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

110. А відповідно до частини другої статті 620 ЦК України кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування.

111. Водночас, як встановлено судами, спірний цілісний майновий комплекс зареєстровано за ТОВ "Радивилівмолоко", реєстрація права власності за ТОВ "Радивилівмолоко" здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2015, згідно якого ТОВ "Радивилівмолоко", як покупець, прийняв у власність об`єкт купівлі-продажу за цим правочином від ПП "Даві Буд". При цьому цей договір не визнавався судом недійсним. Тобто, на момент подачі нинішнього позову цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Старицького, буд. 21, був переданий у власність іншій особі, а саме, ТОВ "Радивилівмолоко".

112. Із цього приводу судова колегія відзначає наступні аспекти:

1) станом на 18.06.2015 (дату проведення другого повторного аукціону з реалізації майна банкрута) ПП "Кольортех" не мав обмежень щодо такої реалізації цілісного майнового комплексу на користь ПП "Даві Буд";

2) у рішенні суду від 14.08.2018 у цій справі встановлені преюдиційні факти щодо набуття прав покупця у розмірі 62,23 % від вартості цілісного майнового комплексу;

3) реалізація права покупця у цій справі на витребування майна у відповідача-1 втрачена відповідно до положень частини другої статті 620 ЦК України;

4) відповідно захист майнових прав позивача є можливим через подачу ним до суду відповідних вимог у межах справи про банкрутство ПП "Кольортех" /т. 1 а.с.71-82/.

Колегія суддів вважає, що судові рішення у справі № 5019/592/12, а саме: постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 29.08.2016, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2016, якою визнано недійсними результати аукціону з продажу майна третьої особи 2 від 18.06.2015, оформлені протоколом від 18.06.2015 № 01-06/15/К, та визнано недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута на других повторних відкритих торгах від 19.06.2015 №19/06/15/К, не були спрямовані на дійсне відновлення порушених прав та інтересів ФОП Ніколаєва Д.Б., а встановлені у цих рішеннях обставини щодо підстав для визнання недійсними результатів аукціону та відповідного договору купівлі-продажу, на які посилається позивач у позовній заяві, не призвели до жодного реального результату, який був би спрямований на відновлення чи захист прав ФОП Ніколаєва Д.Б., оскільки останній не був зареєстрованим власником цієї будівлі.

Тобто вказані рішення не стосувалися прав та інтересів ФОП Ніколаєва Д.Б.

Відповідно, позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок укладення договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015 між ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко".

Крім того задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015 укладеного між Приватним підприємством "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко", при наведених позивачем підставах позову є неможливим, і фактичний захист прав позивача, в обраний ним спосіб не відбувається, оскільки в матеріалах справи відсутні докази визнання права власності (реєстрації права власності) на 62,23 % цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: вул. Старицького, буд. 21 в м. Рівне, за ФОП Ніколаєвим Д.Б.

Натомість, як вже зазначалося вище, у рішенні суду від 14.08.2018 у справі №5029/592/12 встановлені преюдиційні факти щодо набуття позивачем прав покупця у розмірі 62,23% від вартості, а не набуття позивачем права власності на частку у спільній частковій власності на нерухоме майно.

Отже позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами порушення, не визнання чи оспорення відповідачами його суб`єктивного права, а також не доведено, що об`єктом захисту є його охоронюваний законом інтерес.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спір у даній справі фактично стосується спору між особою, яка претендує на частину нерухомого майна, та його власником, тому скасування договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015 у даному випадку не вирішує такого спору.

Таким чином, у разі задоволення заявленого позову не відбудеться нівелювання будь-яких негативних наслідків та не відновиться порушене право чи законний інтерес позивача, на захист якого він подав позов у даній справі.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання позову ФОП Ніколаєвим Д.Б. у даній справі (з таким предметом позову) щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладеного між Приватним підприємством "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко", є необгрунтованим, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який не забезпечить поновлення його прав та інтересів.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано оцінку юридичному факту, а саме, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 визнано недійсними результати аукціону з продажу майна ПП "Кольортех" від 18.06.2015, оформленого протоколом № 01-06/15/К від 18.06.2015 та визнано недійсним договір № 19/06/15/К купівлі-продажу майна банкрута на других повторних відкритих торгах (другому повторному аукціоні) від 19.06.2015 і зазначені обставини є прямою підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015, укладеного між ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки станом на 18.06.2015 (дату проведення другого повторного аукціону з реалізації майна банкрута) ПП "Кольортех" не мав обмежень щодо реалізації ЦМК на користь ПП "Даві Буд", відповідна обставина встановлена у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 5019/592/12 (пункт 112 постанови).

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що спірний договір купівлі-продажу не був направлений на реальне настання правових наслідків, оскільки на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.07.2015, укладеного між ПП "Даві Буд" та ТОВ "Радивилівмолоко", у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м. Рівне вул. Старицького, 21, за ТОВ "Радивилівмолоко".

З моменту укладення договору купівлі-продажу № 724 від 14.07.2015 та проведення державної реєстрації майна в установленому порядку ТОВ "Радивилівмолоко" як законний власник цілісного майнового комплексу володіє, користується та розпоряджається майном (зазначені обставини встановлені в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 5019/592/12).

Щодо посилання скаржника на ст. 232 ЦК України, як підставу для визнання договору від 14.07.2015, укладеного між ПП «Даві-Буд» та ТОВ «Радивилівмолоко», недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 вказано:

«Частина третя статті 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя».

Тобто, розглядаючи позовні вимоги про визнання недійсним договору на підставі ст. 232 ЦК України, суд має брати до уваги, що необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і іншої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) вчинення представником дій в медах наданих йому повноважень.

Пленум Верховного суду України у п. 22 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 зазначили, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Звертаючись із позовною вимогою про визнання недійним договору, позивач має довести наявність усіх ознак правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони,а суд має перевірити відповідність доводів позивача вимогам ст. 232 ЦК України і лише за наявності всіх ознак має піджстави для визнання договору недійсним.

Натомість позивачем у позовній заяві не доводилось наявність умислу у представників ПП «Даві-Буд» чи ТОВ «Радивилівмолоко» при вчиненні оскаржуваного договору купівлі-продажу від 14.07.2015, а також наявність самої домовленості.

Інші заперечення апелянта, викладені ним у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на правовий висновок, викладений у п. 75 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № Б-39/187-08, а саме:

« 75. При цьому судова палата підтримує зроблені раніше нею висновки у постанові від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09 щодо того, що:

- після введення процедури ліквідації, до арбітражного керуючого (ліквідатора) переходить правомочність власника та керівника боржника;

- вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону, та, обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство;

- здійснення ліквідатором - арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Законом про банкрутство (проведення аукціону з порушенням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), не є вираженням волі власника майна (банкрута), на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави повернення майна володільцю, шляхом його витребування у відповідачів як добросовісних набувачів, в порядку частини першої статті 388 ЦК України».

У постанові Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09 судом касаційної інстанції зазначено «…ліквідатором під час проведення ліквідаційної процедури, в межах наданих Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повноважень, встановлені обставини (визнання недійсними результати аукціону та Договору купівлі-продажу), які зумовили необхідність вчинення дій з повернення майна у власність боржника, з метою формування ліквідаційної маси.

Верховним Судом у постанові від 27.11.2018 у справі № 904/6495/13 викладено наступну правову позицію: у процедурі банкрутства майно боржника вибуває з володіння власника (органу управління боржником) в момент введення ліквідаційної процедури та з призначенням ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником.

За висновком Суду, вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону. Обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство.

Визнання в судовому порядку недійсним правочину з продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі очевидно підтверджує вихід ліквідатора за межі принципів добросовісності та законності, передбачених Законом про банкрутство, та означає порушення ним тих повноважень розумного власника, якими наділив його законодавець в момент введення ліквідаційної процедури».

Тобто з урахуванням наведених висновків Верховного Суду у разі визнання недійними результатів аукціону власник майна (банкрут), від імені якого діє ліквідатор, може звернутися із позовом до добросовісного набувача (треьої особи) з позовом про витребування майна в порядку частини першої статті 388 ЦК України.

При цьому наведені висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09 та від 18.02.2021 у справі № Б-39/187-08, існували на момент звернення 28.08.2021 позивача з позовом у цій справі № 5019/592/12(918/735/21) про визнання недійсним договору.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що апелянт не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ніколаєва Давида Борисовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 03.10.2022 у справі № 5019/592/12(918/735/21) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 5019/592/12(918/735/21) повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "27" січня 2023 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Савченко Г.І.