ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

27.01.2023 м.Дніпро Справа № 904/7586/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Будівельник-Юг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2022 (суддя Колісник І.І.)

у справі № 904/7586/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дока Україна Т.О.В.", м.Київ

до відповідача: Приватного підприємства "Будівельник-Юг", м.Дніпро

про стягнення 4 390 798,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Центрального апеляційного господарського суду на розгляді перебуває апеляційна скарга Приватного підприємства "Будівельник-Юг" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2022 у справі №904/7586/21.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.12.2022 було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дока Україна Т.О.В." та Приватне підприємство "Будівельник-Юг" надати суду у строк до 12.01.2023 року:

- детальний розрахунок та контррозрахунок суми заборгованості за Договором оренди майна (оперативна оренда) № 20.69 від 21.09.2020 року в розрізі періодів жовтень 2020-грудень 2020, січень 2021-жовтень 2021, із зазначенням точної кількості одиниць орендованого майна, з урахуванням їх фактичного перебування у користуванні Орендаря, фактичного знаходження на складі Орендодавця, фактичного перебування в конструкціях на будівельному майданчику з посиланням на відповідні докази, що обґрунтовують зазначені обставини;

- пояснення щодо природи та характеру правовідносин сторін із Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ОЛЬВІЯ» (, 49010, м. Дніпро, вул. Лабораторна, 45) та підстави користування зазначеною юридичною особою конструкціями на будівельному майданчику, в які встановлено передане Приватному підприємству "Будівельник-Юг" за Договором оренди майна (оперативна оренда) № 20.69 від 21.09.2020 року майно, із зазначенням його точної кількості та доказів, що підтверджують вказані обставини.

На виконання вимог ухвали суду сторони надали додаткові пояснення.

Так, позивачем надано суду розрахунок суми заборгованості за Договором оренди майна (оперативна оренда) № 20.69 від 21.09.2020 року (Додаток № 1). Із вказаного розрахунку, зокрема, вбачається, що в серпні 2021 року Орендарем за даними Позивача було повернуто 7 477 одиниць, в у вересні 2021 року 4 732 од. При цьому нарахування орендних платежів Позивачем за вказаний період здійснено за користування Орендарем 6 202 одиницями майна в серпні 2021 та 1 470 в вересні 2021.

Разом з тим, згідно наданої Позивачем довідки із зазначенням точної кількості одиниць орендованого майна, з урахуванням їх фактичного перебування у користуванні Орендаря (Додаток № 2) вбачається, що кількість одиниць майна повернутого з орендного користування (згідно Накладних на переміщення (повернення)/Актів прийому-передачі) за період серпень 2021 року за даними обліку Позивача Орендарем було повернуто 7 477 одиниць майна, а у вересні 2021 6 498 од. Приведені дані підтверджуються й наявними в матеріалах справи Накладними на переміщення (повернення)/Актами прийому-передачі підписаними уповноваженою особою Позивача та скріплені його печаткою.

Тобто, Позивачем в наданих суду додатках до письмових пояснень наведено суперечливі між собою дані.

Також, наведені розрахунки не відповідають зазначеним в Актах наданих послуг відомостям, відповідно до яких Позивач нарахував відповідачу плату за користування орендованим майном: за серпень 2021 року згідно Акту надання послуг № 1215 від 31.08.2021 за 7 968 одиниць 577 631,78 грн (скориговано за Накладною на переміщення (повернення) № 2494 від 02.08.2021 на 6 202 од.) та відповідно до Акту коригування послуг по оренді № 44 від 02.12.2021 зменшено суму на 89 270,77 грн, тобто до 488 361,01 грн; за вересень 2021 року згідно Акту надання послуг № 1360 від 30.09.2021 року за 1 470 одиниць 263 429,78 грн.

При цьому певна інформація щодо повернення з орендного користування майна (згідно Накладних на переміщення (повернення)/Актів прийому-передачі) не підкріплена доказовою базою, зокрема, Позивач зазначає про повернення Орендарем майна 01.09.2021, проте матеріали справи не містять Накладної на переміщення (повернення)/Акту прийому-передачі на вказану дату.

В свою чергу, з наданого Відповідачем розрахунку суми оренди майна (оперативна оренда) № 20.69 від 21.09.2020 року в розрізі періодів вересень 2020-грудень 2020, січень 2021-жовтень 2021 прослідковується, що Відповідач не визнає нараховану йому орендну плату за серпень 2021 на суму 577 631,78 грн та за вересень 2021 на суму 263 429,78 грн в цілому.

При цьому як вбачається з його ж облікових даних, ним здійснювалося повернення у вказаних періодах майна Орендодавця, що свідчить про те, що частина майна фактично перебувала у його володінні (4870 шт., які з його слів були повернуті Орендодавцю в вересні 2021 та 565 у листопаді 2021), що спростовує надані Відповідачем «нульові» контррозрахунки орендної плати у періодах серпень 2021-жовтень 2021.

Також, відповідно до наданих Відповідачем пояснень, в серпні 2021 згідно ТТН було повернуто 9 730 од. майна, з яких Позивачем було прийнято 9 243 за Актами приймання-передачі елементів опалубки, проте така кількість повернених одиниць майна не відповідає кількості повернутого майна за наявними в матеріалах справи Актами. Відповідач не робить посилань на конкретні первинні документи або інші докази, як це вимагалося ухвалою суду від 27.12.2022. До того ж, не співпадає наведена кількість повернутого майна із наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними за серпень 2021 року.

Зазначення відомостей про повернення (відвантаження на склад Орендодавця) майна в кількості 4 870 шт за вересень 2021 також не підтверджено у відповідній кількості наявними в матеріалах справи ТТН, на які зроблено посилання у поясненнях (без зазначення їх ідентифікуючих даних).

Слід зазначити, що хоча обставини повернення у вересні 2021 року 4 732 одиниць майна визнаються та не заперечуються Позивачем, проте останній стверджує про їх отримання за Накладними на переміщення (повернення)/Актами прийому-передачі, а не за Товарно-транспортними накладними, на чому наголошує Відповідач.

Крім того, Відповідач зазначає про повернення 1 761 одиниць майна в лютому 2021, орендна плата по яким складає 27 771,66 грн, проте Позивачем виставлено Акт у вказаному місяці на 12 000 одиниць оренди майна і його розрахунки та довідка (Додатки № 1 та № 2) не містять відомостей щодо повернення майна у кількості 1 761 од. у лютому 2021, а в матеріалах справи наявний Акт прийому-передачі № 1081 від 01.02.2021, який свідчить про повернення у лютому 2021 Орендодавцю лише 9 одиниць майна.

Окремо слід зауважити, що кількість повернутого Відповідачем майна за ТТН та кількість прийнятого Позивачем за Накладними на переміщення (повернення)/Актами прийому-передачі сумарно значно перевищує кількість майна, що передавалося в оренду та знаходилося у віданні Відповідача станом на серпень-вересень 2021 року. Вказані розбіжності сторони жодним чином не обґрунтували, зокрема, Позивачем не надано пояснень яким чином ним було прийнято майно у Відповідача в період серпень-вересень 2021 року, чи має це майно відношення до поставленого на підставі товарно-транспортних накладних з підписом представника і штампом ТОВ «Дока Україна Т.О.В.» (т. 2 а.с. 131-151) (Відповідачем також не обґрунтовано наявність відповідного зв`язку, якщо такий мав місце).

Апеляційний суд наголошує, що сторонами не надано детальних розгорнутих розрахунків, що містили б в собі вичерпну інформацію про нарахування (контррозрахунок) сум за користування майном згідно договору оренди майна (оперативна оренда) № 20.69 від 21.09.2020 у розрізі спірних періодів, відповідно до часу та кількості елементів (одиниць) майна, вартості оренди цих одиниць майна, що фактично знаходились в користуванні Орендаря та були фактично повернуті на склад Орендодавця за доводами сторін.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, серед іншого, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами п.п. 1, 4, ч. 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.п. 2-4, 8 ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює; з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).

У постанові Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17 викладено висновок про те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, зважаючи на обов`язок суду щодо повного та всебічного з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з огляду специфіку та характер правовідносин, що виникли між сторонами, з урахуванням позицій та доводів позивача та відповідача (апелянта), та доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, з огляду на те, що між сторонами існує спір щодо точної кількості майна, яке перебувало в користуванні Орендаря та було повернуто Орендодавцю у спірному періоді, та вартості його оренди (з урахуванням різної вартості оренди тієї чи іншої одиниці майна), заперечення та/або не визнання тих чи інших обставин без посилання на конкретні докази (первинні документи тощо), перешкоджає суду встановити об`єктивні дані, що входять до предмету доказування.

Апеляційний суд зауважує, що як визначено ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 86, 237, 267, 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дока Україна Т.О.В." та Приватне підприємство "Будівельник-Юг" надати суду у строк до 09.02.2023 року:

- детальний розрахунок та контррозрахунок суми заборгованості за Договором оренди майна (оперативна оренда) № 20.69 від 21.09.2020 року в розрізі періодів жовтень 2020-вересень 2021 (включно), із зазначенням точної кількості одиниць орендованого майна, їх найменування, щомісячної вартості оренди по позиціям та загальної в цілому, строку оренди (дати отримання, повернення, прийняття тощо) з обов`язковою вказівкою на відповідні докази (із зазначенням їх реквізитів), що обґрунтовують обставини, на які посилаються Сторони,

- пояснення щодо виявлених розбіжностей.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко