ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.2023м. СумиСправа № 920/984/22

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп»;

про стягнення 338099 грн 91 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача 338099 грн. 91 коп. заборгованості по договору поставки №4 від 18.01.2021, а саме: 246170 грн. 00 коп. основного боргу, 47446 грн. 78 коп. неустойки, 39590 грн. 09 коп. інфляційних втрат, 4893 грн. 04 коп. 3% річних. Крім того, просить суд стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 5071грн 50 коп.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним на виконання умов Договору у січні-лютому 2022 було поставлено та відповідачем отримано лом чорних металів на загальну суму 1120670 грн 00 коп. Оскільки відповідачем оплата за отриманий товар була здійснена не в повному обсязі у встановлені договором строки, то позивач звернувся до суду із позовом про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Ухвалою суду від 28.11.2022 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

19.12.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву №18/11-1178 від 19.12.2022 (вх. №6077/22), в якому зазначив, що частина основного боргу була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, а саме 125000 грн 00 коп, тому визнає суму заборгованості у розмірі 121170 грн 00 коп. Відповідач проти стягнення пені заперечує, оскільки даний вид відповідальності не передбачений у договорі. Крім того, відповідач просить суд не стягувати інфляційні збитки та відсотки за користування грошовими коштами за період дії форс-мажорних обставин, а саме за період дії воєнного стану за період з 18.03.2022 та з 23.03.2022 по теперішній час як за період дії форс-мажорних обставин.

19.12.2022 від відповідача також надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Судом прийнято до уваги розмір грошових вимог позивача до відповідача, а також оцінено обсяг письмових доказів, поданих сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, та встановлено, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, у зв`язку з чим відхиляє клопотання відповідача.

Розгляд зазначеної справи по суті не відбувся у зв`язку з відпусткою судді Резніченко О.Ю.

Ухвалою суду від 30.12.2022 розгляд справи відкладено на 26.01.2023 без проведення судового засідання.

Від відповідача до суду 25.01.2023 надійшов лист, у якому він повідомив суд про часткову сплату основного боргу всього на суму 85980 грн 00 коп. Таким чином, несплаченою залишилась сума основного боргу в розмірі 35190 грн 00 коп.

Крім того, 25.01.2023 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (вх. №280), у якому він просить суд зменшити розмір заявленої у позові суми витрат на професійну правничу допомогу з 28000 грн 00 коп. до 5600 грн 00 коп.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

18.01.2021 між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» (Покупець) укладено договір поставки №4 (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язувався поставити, а відповідач отримати та оплатити на умовах цього Договору брухт чорних металів згідно з ДСТУ 4121-2002 (товар), в номенклатурі та кількості згідно Специфікацій, які додаються на кожне постачання і є невід`ємною частиною цього Договору.

Вищезазначене підтверджується копією вказаного Договору (а.с.28-30).

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна товару договірна, узгоджується Сторонами у момент постачання чергової партії Товару і вказується у відповідній Специфікації до цього Договору.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати вартість Товару протягом 20 банківських днів з моменту поставки відповідної партії.

Згідно з умовами п. 3.1. Договору товар поставляється партіями на умовах, що вказуються у відповідній Специфікації.

Датою поставки партії Товару вважається дата складання представниками сторін Акта приймання-передачі (п. 3.5. Договору).

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 р. Договір вважається продовженим на тих же умовах на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну відсутні заяви сторін про його перегляд або розірвання.

Всього відповідно до Специфікацій від 31.01.2022 та 01.02.2022 року Позивач передав товар на загальну суму 1 120 670 грн 00 коп., Відповідач товар прийняв у повному обсязі претензій за кількістю та якістю товару не мав.

На підтвердження вказаних фактів позивачем подані докази накладні (а.с. 32,34), акти приймання металів чорних (вторинних) (а.с. 33, 35-37), акт звірки взаємних розрахунків, підписаний представниками сторін належним чином (а.с. 38). Крім того, факт поставки та отримання товару по Договору не заперечується відповідачем у відзиві.

Оскільки відповідач, порушуючи зобов`язання за договором, за отриманий товар вчасно не сплачував, то позивач звернувся до відповідача з претензію від 05.10.2022, яку відповідач отримав, проте заборгованість не сплатив.

У зв`язку з наведеним вище позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо вимог про стягнення основного боргу.

Між сторонами виникли господарські відносини у сфері поставки електричної енергії, які регулюються нормами ЦК України, з урахуванням особливостей, які передбачені ст. 275-276 ГК України.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, які надані позивачем.

Позивачем розрахунок позовних вимог виконано в тексті позовної заяви (а.с. 3-4).

Станом на дату відкриття провадження у справі (28.11.2022) сума основного боргу, заявлена до стягнення становила 246170 грн 00 коп.

Відповідач у відзиві на позов (вх. №6077/22 від 19.12.2022) повідомив суд про часткову сплату 30.11.2022, 09.12.2022 та 14.12.2022 основного боргу в розмірі 125000 грн 00 коп., тобто після відкриття провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням №№ 3511, 3637, 3695 (а.с. 73, 77, 79).

Крім того, листом (вх. №541/22 від 25.01.2023) відповідач повідомив суд про часткову сплату 27.12.2022, 03.01.2023, 12.01.2023, 16.01.2023, 18.01.2023 основного боргу в розмірі 85980 грн 00 коп., тобто після відкриття провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням №№ 3784,34, 130, 195, 223.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки сума основного боргу в розмірі 210980 грн 00 коп. була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, тому провадження в частині стягнення 210980 грн 00 коп. заборгованості підлягає закриттю, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 35190 грн 00 коп. основного боргу є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Згідно зі ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 47446 грн 78 коп. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором.

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Абзацом другим частини першої статті 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в частині сьомій статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом частини другої статті 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 ГК України.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи те, що під час укладення Договору сторони не передбачили такий вид відповідальності у вигляді стягнення пені за порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 47446 грн 78 коп. пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 39590 грн 09 коп. інфляційних збитків (період квітень-жовтень 2022) та 4893 грн 04 коп. (період з 18.03.2022 по 17.11.2022).

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних збитків виконаний в тексті позовної заяви (а.с. 7-8).

Відповідач у відзиві на позов просить суд не стягувати 3% річних та інфляційних збитків за період дії форс-мажорних обставин, а саме за період дії воєнного стану з 24.02.2022.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що з 25.02.2022 р. ТОВ «Мотордеталь-Конотоп» повністю припинило господарську діяльність у зв`язку введенням воєнного стану в Україні та веденням бойових дій безпосередньо у Конотопському районі та м.Конотоп та не мало змоги виконувати цивільно-правові зобов`язання. Припинення господарської діяльності підтверджується Наказом про простій (призупинення роботи) № 01/95 від 24.02.2022 р. У наказі зазначено, що простій (призупинення роботи) було встановлено саме у зв`язку з неможливістю провадження подальшої виробничої діяльності у зв`язку з введенням воєнного стану. Отже, виконати зобов`язання щодо оплати за металобрухт, строк оплати яких настав 18.03.2022 р. та 23.03.2022 р. у період дії воєнного стану виявилося неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме припиненням діяльності підприємства у зв`язку з введенням воєнного стану.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів. Сам відповідач у відзиві на позов зазначає, що підприємством наприкінці квітня 2022 р. було розпочато часткове відновлення господарської діяльності ливарного виробництва ТОВ «Мотордеталь-Конотоп», а з 12 травня 2022 р. поступово розпочали роботу підрозділи механічного виробництва. Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідач не надав доказів того, що підприємство повністю зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану та виконати зобов`язання з оплати по Договору поставки №4 від 18.01.2021.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 39590 грн 09 коп. інфляційних збитків (період квітень-жовтень 2022) та 4893 грн 04 коп. 3% річних (період з 18.03.2022 по 17.11.2022) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені частково, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 331 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» про стягнення 338099 грн 91 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотордеталь-Конотоп» (вул. Вирівська, буд. 64, Сумська область, м.Конотоп, 41600; ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 35190 грн 00 коп. основного боргу, 39590 грн 09 коп. інфляційних збитків, 4893 грн 04 коп. 3% річних, 4359 грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У частині стягнення 47446 грн 78 коп. пені відмовити.

4. У частині стягнення 210980 грн 00 коп. основного боргу провадження у справі закрити відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

5. Судовий збір у розмірі 711 грн 70 коп. покласти на позивача.

6. Видати Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 30.01.2023.

Суддя О.Ю. Резніченко