ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

25.01.2023 м. Дніпро Справа № 904/2166/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б., (доповідач),

суддів Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/2166/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-престиж», м. Дніпро

про визнання банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Діксон», м. Дніпро, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2020 відкрито провадження у справі № 904/2166/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксон».

Офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі № 904/2166/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксон» здійснено 14.05.2020 (номер публікації на сайті ВГСУ 64786).

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області 30.12.2020 звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою, відповідно до якої, з урахуванням уточнень, управління просило суд визнати грошові вимоги у загальному розмірі 2227545,85 грн у справі № 904/2166/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксон».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2021 у справі № 904/2166/20, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2022 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.07.2022, грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксон» у розмірі 2227545,85 грн відхилені.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020, крім іншого, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Діксон» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців.

Постанова місцевого господарського суду мотивована доведенням обставин стійкої фінансової неплатоспроможності боржника, з огляду на відсутність доказів можливості відновлення платоспроможності боржника та заперечень учасників справи щодо заявлених клопотань розпорядника майна про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, що є підставою для визнання боржника у справі банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2022 у справі № 904/2166/20 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована порушення прав податкової на проведення документальної перевірки, внаслідок визнання Товариство з обмеженою відповідальністю «Діксон» банкрутом, оскільки за наслідками проведення перевірки в ліквідаційній процедурі у боржника згідно Кодексу України з процедур банкрутства не виникає обовязку щодо сплати нарахованої за результатами перевірки суми податку, тому постанова про визнання банкрутом підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що враховуючи особливості банкрутства, правовий статус контролюючого органу у даному випадку передбачено нормами цивільного та податкового законодавства, у зв`язку з чим, на думку скаржника, він має право на апеляційне оскарження постанови господарського суду про визнання боржником платника податку стосовно якого не проведено податкову перевірку.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/2166/20.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.07.2022 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/2166/20 зупинене до закінчення розгляду Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційної скарги ГУ ДПС у Дніпропетровській області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2022 та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2021 у справі № 904/2166/20 і повернення матеріалів справи до Центрального апеляційного господарського суду.

Після повернення матеріалів справи до апеляційного господарського суду, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.12.2022 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/2166/20.

Розгляд апеляційної скарги призначено у відкрите судове засідання на 25.01.2022.

Об`єктом апеляційного оскарження є постанова місцевого господарського суду про визнання боржника у справі № 904/2166/20 банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у справі про банкрутство.

Положеннями статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена на належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників-носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

Згідно з частиною першою статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що процесуальне законодавство визначає осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділи на дві групи, учасники справи, та особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Таким чином, особи які не брали участі у справі також мають право подавати апеляційні скарги на таке рішення суду, нарівні з іншими учасниками відповідної справи, за умови вирішення судом у справі питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Тобто особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї права звернення з апеляційною скаргою, обґрунтувавши наявність трьох критеріїв вирішення судом питання про її права, інтереси та обов`язки. У свою чергу суд повинен з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення у даній справи таку особу наділено новими правами або покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або така особа буде позбавлена певних прав та/або обов`язків у майбутньому, або ж це рішення матиме вплив на інтереси скаржника тощо.

Слід враховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14 та від 05.05.2020 у справі № 910/9254/18, від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19.

У разі встановлення господарським судом відповідних обставин суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (частина друга статті 50 Господарського процесуального кодексу України), та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права у будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, тому немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Аналогічну позицію наведено у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 за результатом розгляду справи № 911/2635/17.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011 та від 16.01.2020 року у справі № 911/5186/14 коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства учасниками у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Враховуючи те, що наведений перелік не є вичерпним, апеляційний господарський суд доходить висновку, що статус кредитора щодо неплатоспроможного боржника у тому числі набувається органом державної податкової служби.

Апеляційний господарський суд зазначає, що законодавство про банкрутство передбачає певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство, яка формалізується ухвалою суду про визнання грошових вимог кредитора до боржника, і дозволяє таким кредиторам оскаржувати прийняті у справі про банкрутство судові рішення.

Особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство лише після визнання його кредиторських вимог судом, тобто визнання такої особи кредитором. Тільки після цього така особа набуває статусу кредитора та має процесуальне право на оскарження процесуальних документів.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 за результатами розгляду справи № 908/2332/19.

Оскільки провадження у даній справі про банкрутство відкрито за заявою кредитора, то контролюючий орган не наділений безумовним правом на оскарження судових рішень у справі про банкрутство і має дотримуватись порядку виявлення кредиторів, визначеного Кодексом України з процедур банкрутства, та довести факт порушення учасниками провадження у справі його прав.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується скаржником, що він не є кредитором боржника у даній справі та його не залучено до участі у справі про банкрутство, тому він не наділений процесуальним законодавством правом оскарження судових рішень у справі про банкрутство, які не стосуються його прав, інтересів та (або) обов`язків.

Доводи скаржника стосовно того, що контролюючий орган наділений повноваженнями на оскарження судових актів у справі про банкрутство у зв`язку наявністю обов`язку щодо проведення податкової перевірки відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки зводяться до неправильного тлумачення норм законодавства про банкрутство та не відповідають обставинам даної справи.

Вищенаведеними судовими рішеннями господарських судів першої та апеляційної інстанції у справі № 904/2166/20 встановлено, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області 10.03.2021 провело документальну позапланову виїзну перевірку господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксон», за підсумками якої контролюючим органом 15.04.2021 винесено податкові повідомлення-рішення на загальну суму 2227545,85 грн.

Скаржник звернувся до місцевого господарського суду з заявою про визнання грошових вимог у даній справі в загальному розмірі 2227545,85 грн, які судовими рішеннями у справі відхилені. Вищенаведені судові рішення набрали законної сили.

Разом з тим, перехід боржника до ліквідаційної процедури не перешкоджає податковим органам вживати заходів щодо перевірки діяльності боржника на предмет наявності (відсутності) у нього заборгованості зі сплати податкових платежів, оскільки податковим законодавством України не визначається стадія процедури банкрутства, у якій така перевірка повинна бути проведена і, як і нормами законодавства про банкрутство, не заборонено проведення податковим органом перевірки боржника після визнання його банкрутом.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 22.07.2020 за результатом розгляду справи № 904/4681/19.

Таким чином, апеляційний господарський суд доходить висновку, що спірним судовим рішенням у справі про банкрутство не вирішувались питання про права, інтереси та обов`язки скаржника.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд доходить висновку щодо наявності підстав для закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 197, 234, 235, 264, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/2166/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її постановлення.

Повне судове рішення складено 31.01.2023

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А Верхогляд

Суддя І.О. Вечірко