ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 Справа № 914/1984/21

м.Львів

за позовом: Івано-Франківського обласного центру зайнятості, м.Івано-Франківськ

до відповідача: Львівської обласної прокуратури, м.Львів

про стягнення коштів. Ціна позову: 93398,70 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Сосницькій А.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Панькевич Р.В. - прокурор

Суть спору: Івано-Франківський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської обласної прокуратури про стягнення коштів у розмірі 93398,70 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Кітаєвій С.Б.

Ухвалою суду від 07.07.2021 позовну заяву Івано-Франківського обласного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття залишено позовну заяву без руху.

20.07.2021, за вх.№16860/21, до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26.07.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 08.09.2021.

16.08.2021, за вх.№19054/21, в системі документообігу суду зареєстровано поданий відповідачем відзив на позовну заяву та за вх.№3321/21 зареєстровано клопотання про зупинення провадження у справі.

26.08.2021, за вх.№19598/21, в системі документообігу суду зареєстровано подану позивачем відповідь на відзив.

28.08.2021, за вх.№19880/21, в системі документообігу суду зареєстровано подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 08.09.2021 клопотання відповідача від 13.08.2021 №15/2-1133вих-21 (вх.№3321/21 від 16.08.2021) задоволено, зупинено провадження у справі №914/1984/21 до прийняття рішення касаційним судом у справі №380/5984/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури, прокурора Львівської області Діденко І.В. про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. .

02.12.2022, за вх.№24749/22, на адресу суду від позивача поступила заява про поновлення провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 12.12. 2022 поновлено провадження у справі і призначено судове засідання на 28.12.2022.

В судовому засіданні 28.12.2022 оголошено перерву до 11.01.2023, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

05.01.2022, за вх.№314/23, на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні 10.11.2023 о 11:15 год. в режимі відеоконференції, проведення якої заявник пропонував доручити Господарському суду Івано-Фраківської області, або Івано-Франківському окружному адміністративному суду, або Івано-Франківському міському суду.

Ухвалою суду від 09.01.2023 задоволено клопотання позивача про участь в судовому засіданні 11.01.2023 р. о 11:15 год. в режимі відеоконференції у справі №914/1984/21, проведення якої доручено Господарському суду Івано-Франківської області.

В судове засідання 11.01.2023 з`явився представник відповідача, проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача для участі в режимі відеоконференції в судовому засіданні 11.01.2023 у Господарський суд Івано-Франківської області не з`явився, про що повідомлено уповноваженим представником відповідного суду.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В судовому засіданні 11.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, 24.06.2020 до Болехівської міської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості з метою пошуку роботи звернувся ОСОБА_1 , якого відповідно до наказу № 946-к від 23.06.2020 звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Львівської області з 23.06.2020.

24.06.2020 ОСОБА_1 надано статус безробітного відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» та з 24.06.2020 призначено виплату допомоги по безробіттю.

З 06.05.2021 ОСОБА_1 припинено реєстрацію як безробітного (у зв`язку з виданням відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили) та припинено виплату допомоги по безробіттю.

Під час перебування на обліку в Болехівській міській філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості як безробітний ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в сумі 93398,70грн за період з 24.06.2020 по 06.05.2021.

Позивач зазначив, що на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 380/5984/20, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 380/5984/20 та наказу з Львівської обласної прокуратури від 07.05.2021 № 956к поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Львівської області та в органах прокуратури з 24.06.2020.

Позивач вважає, що допомога по безробіттю, яка була виплачена ОСОБА_1 в сумі 93398,70грн підлягає поверненню. 21.05.2021 Відповідачу направлено повідомлення про повернення незаконно виплачених коштів, як допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в сумі 93398,70грн про те, вищезазначені кошти на рахунок Івано-Франківського обласного центру зайнятості не поступили.

У відповіді на відзив позивач вказує, що виплачену допомогу по безробіттю ОСОБА_1 слід стягувати саме з роботодавця - Львівської обласної прокуратури, відповідно до частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Нарахування допомоги по безробіттю ОСОБА_1 здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема з урахуванням індексації.

Також зазначено, що підставою для утримання Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття із роботодавця виплаченого безробітному забезпечення, у тому числі допомоги по безробіттю, є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Жодної іншої позиції, зокрема, із врахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.08.2022 у справі № 380/5984/20, позивачем не висловлено.

Позиція відповідача.

У поданому відзиві прокуратура зазначає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідач посилається на ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» якою передбачено, що на застрахованих осіб, зареєстрованих в установленому порядку як безробітних покладено обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. А сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею свої обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Крім того Обласна прокуратура, не будучи обізнаною з фактом отримання ОСОБА_1 соціальних виплат згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на виконання рішення суду про поновлення на роботі виплатила йому середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування отриманої ним допомоги по безробіттю, тобто, роботодавцем сплачено кошти працівникові, які через незаконне звільнення не виплачувалися у вигляді заробітної плати щомісячно, у зв`язку з чим задоволення позовних вимог призведе до подвійної відповідальності відповідача, що є неприпустимим.

На переконання відповідача саме ОСОБА_1 є особою, яка отримала і соціальну допомогу по безробіттю від центру зайнятості і, одночасно, середній заробіток за час вимушеного прогулу від роботодавця, а тому саме він повинен повернути кошти в сумі 93398,70 грн.

У поданих запереченнях відповідач зазначає, що доводи позивача про збільшення допомоги по безробіттю з урахуванням індексації відповідно до чинного законодавства є необґрунтованими та безпідставними.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.08.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 380/5984/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокурора Львівської області Діденко Ірини Вікторівни, Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора України про визнання протиправними і скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю, то відсутні підстави для задоволення позову.

Обставини справи.

Наказом Прокуратури Львівської області № 946-к від 23.06.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Львівської області з 23.06.2020.

24.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Болехівської міської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості з метою пошуку роботи.

24.06.2020 ОСОБА_1 надано статус безробітного відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» та з 24.06.2020 призначено виплату допомоги по безробіттю.

З 06.05.2021 ОСОБА_1 припинено реєстрацію як безробітного (у зв`язку з виданням відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили) та припинено виплату допомоги по безробіттю.

Під час перебування на обліку в Болехівській міській філії Івано Франківського обласного центру зайнятості як безробітний ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в сумі 93398,70грн за період з 24.06.2020 по 06.05.2021.

На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 380/5984/20, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 380/5984/20 та наказу з Львівської обласної прокуратури від 07.05.2021 № 956к поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Львівської області та в органах прокуратури з 24.06.2020.

Однак, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.08.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 380/5984/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокурора Львівської області Діденко Ірини Вікторівни, Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора України про визнання протиправними і скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю.

Оцінка суду.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом заявлених Центром зайнятості позовних вимог у межах даної справи є вимоги до Львівської обласної прокуратури про стягнення заборгованості у розмірі 93398,70 грн., яка є сумою виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 1, 43 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI від 05.07.2012р. (з наступними змінами та доповненнями) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно зі ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття встановлено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 22 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття видом забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Таким чином, наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що особа, яка втратила роботу з незалежних від неї обставин та зареєструвалась у встановленому порядку, набуває право на матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю. Як зазначалось вище по тексту рішення, ОСОБА_1 після звільнення її відповідачем із займаної посади звернулась до Центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Підсумовуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, господарський суд доходить висновку, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Центру зайнятості стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 380/5984/20, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 380/5984/20 та наказу з Львівської обласної прокуратури від 07.05.2021 № 956к поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Львівської області та в органах прокуратури з 24.06.2020.

Однак, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.08.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 380/5984/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокурора Львівської області Діденко Ірини Вікторівни, Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора України про визнання протиправними і скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю.

З викладених обставини господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого Івано-Франківським обласним центром зайнятості позову у зв`язку із скасуванням рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, що свідчить про відсутність передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Законом України "Про зайнятість населення" підстав для присудження до стягнення із Львівської обласної прокуратури коштів у розмірі 93398,70 грн.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.97 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених Івано-Франківським обласним центром зайнятості до Львівської обласної прокуратури позовних вимог про стягнення 93398,70 грн.

Судові витрати.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 46, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 18.01.2023.

Суддя Кітаєва С.Б.