ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/1589/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши заяву представника Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх.№17016 від 23.12.2022) по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" (41226, Сумська область, Ямпільський район, смт.Свеса, вул.Заводська, б.1, )
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця,5, ) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м.Харків, вул.Євгена Котляра, 7, )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача Дудко І.М., ордер ВМ №1012154 від 22.09.2022;

відповідача Лаврова М.А., довіреність від 15.08.2022.

ВСТАНОВИВ:

19.09.2022 Приватне акціонерне товариство "Свеський насосний завод" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця", в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" заборгованість в розмірі 1 339 515,46 грн., з яких: суму основного боргу по Договору №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 у розмірі 1 255 878,00 грн., річні по п.7.3 Договору №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 у розмірі 436,98 грн., інфляційні витрати у розмірі 83 200,48 грн. та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" суму основного боргу по Договору №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 у розмірі 1 255 878,00 грн., суму річних по п.7.3 Договору №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 у розмірі 436,98 грн., інфляційні витрати у розмірі 83 200,48 грн. та судові витрати у розмірі 20 092,73 грн.

Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 18 січня 2023 року. Сторонам надано строк протягом 5 днів для надання суду доказів понесених судових витрат.

23.12.2022 через кабінет Електронного Суду від представника Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" надійшла заява (вх.№17016 від 23.12.2022) про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

04.01.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли заперечення (вх.№212 від 04.01.2023) на заяву позивача про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу на 70% від заявленої суми.

Представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні 18.01.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, заяву (вх.№17016 від 23.12.2022) про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підтримав та просив суд задовольнити її у повному обсязі.

Присутня в судовому засіданні 18.01.2023 представник відповідача просила суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на 70% від заявленої суми.

Відповідно до ч.3. ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст.219 ГПК України, додаткове рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18.01.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.

Розглянувши заяву (вх.№17016 від 23.12.2022) представника Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про її задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем не було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок розміру судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, при цьому позивач в позовній заяві просив суд судові витрати по справі покласти на відповідача.

Разом з цим, в судовому засіданні 21.12.2022 представником позивача було заявлено усне клопотання про необхідність компенсації позивачу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи, та зазначено, що у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані необхідні докази.

Представник позивача зазначив, що зважаючи на характер надання правової допомоги, на момент подання позовної заяви до суду, їх розмір визначити позивач не мав можливості, так як не міг належним чином спрогнозувати обсяг роботи, яку буде виконано адвокатом, а також кількості судових засідань у яких буде приймати участь адвокат.

В заяві про розподіл судових витрат представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Суд також враховує, що в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Судом встановлено, що правовідносини між позивачем та адвокатом АО «АУРУМ ЛЕКС» Дудко Ігорем Миколайовичем на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017, додатковою угодою від 22.06.2018 до вказаного договору, довіреністю №16-89 від 20.01.2022 та ордером серії ВМ №1012154 від 22.09.2022.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката представник позивача надав суду копію додаткової угоди від 23.09.2022 до договору про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 22.12.2022 з детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Дудко І.М. на загальну суму 10 000,00 грн., копію рахунку на оплату №72 від 22.12.2022 на суму 10 000,00 грн. та копію платіжної інструкції №326 від 22.12.2022 про сплату коштів за надані послуги у розмірі 10 000,00 грн.

Суд зазначає, що надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вищевказані докази підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., "Гімадуліна та інші проти Україїш" від 10.12.2009р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідач, не погоджуючись з розміром витрат на оплату послуг адвоката позивача, надав заперечення на заяву представника позивача, в яких просить суд про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 70% від заявленої суми.

В обґрунтування заперечення представник відповідача зазначив, що порушення відповідачем зобов`язань виникло вже під час військової агресії і саме наявність збитків та скрутного фінансового стану унеможливило виконання обов`язків за договором.

Також представник відповідача посилається на те, що наразі АТ «Укрзалізниця» є дотаційним підприємством, яке фінансується з державного бюджету України.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази виконання робіт та оплати позивачем наданих послуг, прийнятих згідно з актом виконаних робіт за договором, та факт понесених позивачем витрат у розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи вище викладене, проаналізувавши подані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та заперечення відповідача, суд не вбачає правових підстав в розумінні частин 4, 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивача, оскільки відповідачем не доведено неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, а також із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на вище викладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги ціну позову та обсяг виконаних адвокатом робіт з огляду на тривалість судового розгляду та численність вчинених процесуальних дій адвокатом позивача, враховуючи те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 позов задоволено, суд вважає за доцільне заяву представника позивача про розподіл судових витрат задовольнити в повному обсязі.

Керуючись статтями 123,126,129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх.№17016 від 23.12.2022) задовольнити.

Стягнути Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця,5, ) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м.Харків, вул.Євгена Котляра, 7, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" (41226, Сумська область, Ямпільський район, смт.Свеса, вул.Заводська, б.1, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення складено 20.01.2023.

Суддя Т.О. Пономаренко