ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

20.01.2023м. ХарківСправа № 922/213/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши заяву про видачу судового наказу (вх. № 213/23)

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" (місто Львів)
боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК Рисайклинг групп" (Харківська область, Чугуївський район),

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2023 року до Господарського суду міста Харкова надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" про видачу судового наказу на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК Рисайклинг групп" 165 000,00 грн. заборгованості за транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, що надавалися на підставі договорів - заявок на перевезення вантажу.

Також заявник просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК Рисайклинг групп" втрати зі сплати судового збору в розмірі 248,10 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Дослідивши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ", суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно статті 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначено статтею 150 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, частиною третьою вказаної статті встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Також згідно частини першої статті 151 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

При цьому, слід звернути увагу на те, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Згідно частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою статті 4 вказаного Закону передбачено, що за подання до суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір в розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у 2023 році - 268,40 грн.).

Згідно витягу з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" про видачу судового наказу (номер відправлення /трекінг 020) прийнято 04.01.2023 у місті Львів. В канцелярії Господарського суду міста Харкова вказану заяву зареєстровано 17 січня 2023 року (вх. № 2013/23).

Однак, в якості доказів сплати судового збору, до матеріалів заяви ТОВ "Швидкий Світ" подано Платіжну інструкцію кредитного переказу № 8575 від 27.12.2022 на суму 248,10 грн. (ставка судового збору у 2022 році), тобто у розмірі меншому, ніж передбачено Законом. Враховуючи наведене, Платіжна інструкція № 8575 не може бути прийнята судом, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" про видачу судового наказу не відповідає вимогам пункту 1 частини третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд зазначає, що згідно вимог частини третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Дослідивши додані до заяви про видачу судового наказу копії документів (Заявки на перевезення вантажу, Рахунки на оплату, Товарно-транспортні накладні Акти здачі-прийняття наданих послуг), суд зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за приписами частини першої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вимоги до письмової форми договору викладено в статті 207 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Цивільний кодекс України також визнає форму правочину письмовою, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. При цьому окремий документ з назвою "договір" не оформляється.

Разом з тим, "заявка" розглядається судом, як форма доручення клієнта, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення (маршрут, замовник, перевізник, адреси завантаження та розвантаження, вартість послуг та інші умови, узгоджені сторонами) і, хоча подані заявником Заявки на перевезення вантажу складені у письмовій формі, однак, є правочином, укладеним у спрощений спосіб та не можуть бути прийняті судом, як аналог договору, укладеного у формі єдиного документа.

Отже, в даному випадку суду необхідно досліджувати надані заявником докази, надавати їм оцінку та встановити факт укладення між сторонами договору у спрощений спосіб. Процесуальний закон, в свою чергу, встановлює, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Судовий наказ може бути видано за наявності відповідного письмового договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а заявник, в свою чергу, має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

З огляду на викладене, вимоги ТОВ "Швидкий Світ" не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження.

Крім того, процесуальними нормами не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, в т.ч. витрат заявника на професійну правову допомогу.

Суд звертає увагу і на те, що відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить принципу змагальності.

Згідно частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина друга статті 152 ГПК України).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" про видачу судового наказу на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК Рисайклинг групп" 165 000,00 грн. заборгованості за транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів, на підставі пунктів 1, 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Суд також зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (частина друга статті 153 ГПК України).

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 153, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" (вх. № 213/23 від 17.01.2023) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку статей 255 - 257 Господарського процесуального кодексу України до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу підписано 20.01.2023.

Суддя В. В. Рильова