ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2023 р. Справа№ 910/4431/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка, м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022

у справі № 910/4431/22 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича група Український папір", м. Київ

до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, м. Київ

про стягнення 14 646,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича група Український папір" (далі - позивач, ТОВ "Торгово-виробнича група Український папір") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Київського національного університету імені Тараса Шевченка (далі - відповідач, КНУ імені Тараса Шевченка) суми основної заборгованості в розмірі 170 550,0 грн, суми 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав умови Договору про публічні закупівлі №ТС06 від 04.02.2022 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 провадження у справі № 910/4431/21 щодо стягнення з КНУ імені Тараса Шевченка основної заборгованості в розмірі 170 550,00 грн закрито. Позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з КНУ імені Тараса Шевченка на користь ТОВ "Торгово-Виробнича група Український папір" суму 3% річних в розмірі 1 513,92 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн та суму судового збору в розмірі 2 777,94 грн.

Закриваючи провадження у справі № 910/4431/21 щодо стягнення з КНУ імені Тараса Шевченка основної заборгованості в розмірі 170 550,00 грн місцевий господарський суд виходив з того, що після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем сплачено позивачеві суму заборгованості в розмірі 170 550,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

В частині задоволення позовних вимог місцевий господарський суд зазначив про обґрунтованість заявленого позову щодо стягненням з відповідача на користь позивача суми 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Київський національний університет імені Тараса Шевченка 30.09.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі № 910/4431/22 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення суми 3% річних в розмірі 1 513,92 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн та суму судового збору в розмірі 2 777,94 грн; постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення цієї суми в повному обсязі.

В обґрунтування підстав, викладених в апеляційній скарзі, позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Так, за твердженням відповідача, судом першої інстанції проігноровано клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

Крім того, апелянт зазначив про виконання своїх обов`язків згідно спірного Договору про публічні закупівлі №ТС06 від 04.02.2022, тому не може вважатися таким, що порушив зобов`язання. Отже, до нього не може бути застосовано відповідальність передбачену ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Вина КНУ імені Тараса Шевченка у несвоєчасній оплаті товару відсутня, оскільки такий борг утворився внаслідок нездійсненого платежу Державною казначейською службою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022 справу № 910/4431/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Козир Т.П., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4431/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі № 910/4431/22 до надходження матеріалів справи.

18.10.2022 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КНУ імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі № 910/4431/22, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив.

Позиції учасників справи.

02.11.2022 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги відповідача, оскаржуване рішення місцевого господарського суду проси залишити без змін.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги позивач зазначає, що Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві не є стороною Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, тому доводи відповідача про несвоєчасне виконання оплати Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві є безпідставними та не стосуються договірних відносин між сторонами даної справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, 04.02.2022 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладено Договір про публічні закупівлі №ТС06 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність замовнику овар згідно ДК 021:2015:33760000-5 Туалетний папір, носові хустинки, рушники для рук і серветки (папір білий туалетний, 2-шаровий, целюлозна основа, від 130м Buroclean Джамбо для потреб Київського національного університету імені Тараса Шевченка, згідно зі Специфікацією (додаток 1 до Договору) (надалі - товар), а замовник прийняти і оплатити такий товар на умовах, визначених цим Договором.

Ціна цього Договору становить 170 550,00 грн з ПДВ, у тому числі ПДВ - 28 425,00 грн згідно зі Специфікацією (додаток №1 до Договору). (п. 3.1. Договору).

Розрахунок здійснюється замовником протягом 10 календарних днів з дати постачання товару замовнику на підставі видаткової накладної. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору датою оплати вважається дата перерахування грошових коштів замовника на розрахунковий рахунок постачальника.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної. (п. 4.6. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами й скріплення печатками і діє до 31 грудня 2022 року, але в частині розрахугків та виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання. (п. 9.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони оформили специфікацію товару.

На виконання умов Договору позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №ГГ-00000018 від 10.02.2022 року на суму 170 550,00 грн та поставлено товар на суму 170 550,00 грн на підставі видаткової накладної №ГГ-02200015 від 11.02.2022 (товарно-транспортна накладна №ГГ-02200015 від 11.02.2022, податкова накладна №1000007 від 11.02.2022 року).

Відповідачем прийнято товар, про що свідчить підпис відповідальної особи на зазначеній видатковій накладній та відтиск печатки Університету.

Спір між сторонами даної справи виник щодо наявності або відсутності у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 170 550,00 грн, 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про публічні закупівлі №ТС06 від 04.02.2022 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину суд визнає Договір належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на суму в розмірі 170 550,00 грн, що підтверджується зазначеними вище документами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Відповідно до статі 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, товар прийнятий відповідачем про що міститься відповідний підпис на видатковій накладній.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що розрахунок здійснюється замовником протягом 10 календарних днів з дати постачання товару замовнику на підставі видаткової накладної.

Враховуючи викладене, у відповідача виник обов`язок з оплати поставленої продукції на суму в розмірі 170 550,00 грн.

В той же час, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

05.08.2022 відповідачем надано до матеріалів справи копію платіжного доручення №4175 від 27.06.2022 на суму 170 550,00 грн, яке проведено банком по системі дистанційного обслуговування "Клієнт Казначейства-Казначейство" і кошти оплачені 30.06.2022 о 16:51:51 на рахунок позивача в АТ "Банк Альянс".

Таким чином, оскільки, після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем сплачено позивачеві суму заборгованості в розмірі 170 550,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі щодо стягнення з КНУ імені Тараса Шевченка суми заборгованості в розмірі 170 550,00 грн у зв`язку з відсутністю спору в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо стягнення з відповідача 1 513,92 грн суми 3% річних та 13 132,35 грн суми інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закритя провадження в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 170 550,00 грн та стягнення з відповідача на користь позивача суми 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з КНУ імені Тараса Шевченка на користь ТОВ "Торгово-виробнича група Український папір " суми 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4431/22 про задоволення позову є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4431/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/4431/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4431/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко