РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2023Справа № 910/8642/22
Господарський суд міста у складі судді Києва Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Єфременкова Дмитра Анатолійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!"

про стягнення 27 129,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Єфременков Дмитро Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!" про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 23 084 грн., 373,77 грн. 3% річних, 3 671,24 грн. інфляційних втрат.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 24.10.2022 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надав строк для реалізації сторонами процесуальних прав.

16.11.2022 позивач подав уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що відповідачем лише після відкриття провадження у справі, а саме 26.10.2022 було повернуто на його рахунок 23 084 грн. безпідставно одержаних коштів. Вказав, що не зважаючи на те, що вимогу про повернення коштів відповідач одержав ще 20.01.2022 але за період з 21.01.2022 по 26.10.2022 безпідставно користувався вказаними коштами, тому просив стягнути з останнього на свою користь 529,35 грн. 3% річних, 4 672,43 грн. інфляційних втрат нарахованих за вищевказаний період. Також просив покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

28.11.2022 відповідач поштою (здано на поштове відділення 19.11.2022) подав відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку для подання відзиву. У поданому клопотанні відповідач зазначає, що причинами пропуску встановленого строку є відключення електричної енергії внаслідок постійних ракетних обстрілів, що спричинило затримку у підготовці процесуальних документів. Згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу ухвалу суду від 24.10.2022 відповідач отримав 01.11.2022, якою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву після її одержання, тому останній день для подачі відзиву є 16.11.2022.

Розглянувши подане клопотання суд вважає причини пропуску строку для подачі відзиву поважними, тому вказаний строк слід продовжити, а відзив прийняти та долучити до матеріалів справи. У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає факт перерахування грошових коштів позивачем в сумі 23 084 грн. двічі, проте вказує, що перерахунок відбувся на виконання договору про надання туристичних послуг, тому до спірних правовідносин не можна застосовувати положення ст. 1212 ЦК України. Зазначив, що ним не було отримано листа позивача про повернення коштів від 20.01.2022, при цьому підтвердив одержання листа позивача про повернення помилково одержаних коштів № 2 від 10.02.2022, але жодної відповіді на вказаний лист не надав, а зазначив, що одержання цього листа співпало з форс-мажорними обставинами спричиненими військовою агресією. Також у відзиві в порядку ст. 90 ГПК України поставив позивачу 5 питань.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.01.2022 позивач зі свого розрахункового рахунку НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок відповідача НОМЕР_2 перерахував грошові кошти у сумі 23 084 грн. з призначенням платежу: "Счет на оплату ІНФОРМАЦІЯ_1", що підтверджується платіжним дорученням № 1473 від 20.01.2022.

Як зазначає позивач, між позивачем та відповідачем не було укладено жодних угод, а вищезазначені грошові кошти було перераховано помилково.

26.10.2022 відповідачем повернуто на рахунок позивача помилково перераховані кошти, що підтверджується копією платіжного доручення № від 26.10.2022, з призначенням платежу: "повернення помилково перерах. коштів зг.листа № 2 від 10.02.2022 без ПДВ".

Як зазначає позивач спір виник внаслідок того, що відповідач незважаючи на вимоги позивача повернути помилково зараховані грошові кошти, у період з 21.01.2022 по 26.10.2022 протиправно користувався грошовими коштами позивача, а тому має сплатити 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст.ст. 205, 207 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Водночас, відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно зі ст. 646 Цивільного кодексу України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту укладення між сторонами угод у будь-який із передбачених законом способів, а саме: шляхом підписання письмового договору або шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, а також фактичного виконання умов цих правочинів відповідачем.

Таким чином, дії позивача щодо сплати відповідної суми відповідачу в розмірі 23 084 грн. не засвідчують ані обставин надіслання пропозиції укласти договір, ані обставин його укладення, адже договір вважається укладеним саме з моменту надання повної і безумовної відповіді на пропозицію.

Жодні дії сторін вказаного спору, у тому числі і перерахування позивачем відповідачу коштів, не свідчать про те, що сторони робили одна одній пропозиції укласти договір та, відповідно, надавали на таку пропозицію повну і безумовну відповідь.

Отже, суд дійшов висновку про те, що перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у загальному розмірі 23 084 грн. було здійснено без достатньої правової підстави.

Посилання відповідача, на те, що спірні грошові кошти були перераховані на виконання договору про надання туристичних послуг і отже не були безпідставно одержаними, та до них не можуть бути застосовувані положення ст. 1212 ЦК України є безпідставними та такими, що суперечать встановленим у справі обставинам, оскільки як вбачається з вищевказаного платіжного доручення відповідач сам в призначені платежу вказав про повернення помилково перерахованих коштів. А сам факт існування договірних відносин між відповідачем як туроператором, ФОП Савіновою І.О. та фізичними особами як туристами не змінюють правову природу спірних правовідносин між сторонами у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.10.2022 відповідачем повернуто позивачу помилково перераховані кошти в сумі 23084 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № від 26.10.2022.

В матеріалах справи наявний лист позивача № 1 від 20.01.2022, адресований відповідачу, в якому позивач зазначив про необхідність повернення отриманих грошових коштів в розмірі 23 084 грн.

Також в матеріалах справи наявний лист позивача № 2 від 10.02.2022, в якому позивач повідомив про помилковість перерахованих ним відповідачу коштів в розмірі 23 084 грн. та про необхідність повернення цих коштів на його рахунок.

З наявних в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист від 11.02.2022, накладної № 800, фіскального чеку № 0024 від 11.02.2022 вбачається, що на адресу відповідача було надіслано, зокрема, лист про повернення коштів № 2 від 10.02.2022 та копія листа № 1 від 20.01.2022.

Належних доказів в підтвердження надіслання відповідачу листа № 1 від 20.01.2022 суду не подано. Додана до позовної заяви фотокопія фіскального чеку про поштове відправлення № 678 не може бути доказом такого відправлення, оскільки з неї не можливо ідентифікувати, що саме було надіслано на адресу відповідача. Крім того, у тексті позовної заяви позивач вказував, що даний лист було надіслано саме на електронну адресу відповідача, а не поштову. Доказів надіслання вказаного електронного листа від 20.01.2022 суду також не надано.

У зв`язку з цим дату прострочення зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих коштів слід обліковувати з дати отримання листа на повернення коштів № 2 від 10.02.2022, який було отримано відповідачем 14.02.2022, що підтверджується поясненнями позивача у позовній заяві, які не заперечені відповідачем.

Жодної відповіді на вказаний лист відповідачем не надано.

Враховуючи те, що відповідач здійснив повернення коштів позивачу лише 26.10.2022, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення помилково перерахованих коштів.

Посилання відповідача на форс-мажорну обставину внаслідок військової агресії російської федерації проти України є безпідставними з огляду на таке.

Суд звертає увагу, що військова агресія російської федерації проти України може бути визнана форс-мажорною обставиною у разі наявності між нею та неможливістю виконання зобов`язань причинно-наслідкового зв`язку.

Водночас, відповідач належними та допустимими доказами взагалі не довів неможливість своєчасного повернення безпідставно одержаних коштів.

В зв`язку з тим, що відповідач ігноруючи вимогу позивача не повернув помилково перераховані грошові кошти, позивач просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 529,35 грн. 3% річних, 4 672,43 грн. інфляційних втрат нарахованих за період користування грошовими коштами з 21.01.2022 по 26.10.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, здійснюються нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

За результатами здійснення судом власного перерахунку 3% річних та інфляційних втрат (за період з 15.02.2022 по 26.10.2022) належними до стягнення з відповідача на користь позивача є 4 672,43 грн. інфляційних втрат в межах заявлених вимог (оскільки позивачем проведено нарахування за лютий-вересень 2022 року, хоча зазначено період нарахування з 21.01.2022 по 26.10.2022), а також 481,92 грн. 3% річних.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних слід відмовити, оскільки позивачем невірно визначено дату виникнення у відповідача зобов`язання повернути безпідставно набутих коштів, у зв`язку з чим невірно визначено період нарахування 3% річних.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Крім того позив просить покласти на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесених судових витрат позивач долучив до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги в цивільному провадженні від 03.08.2022, акт виконаних робіт від 06.08.2022, довідку про оплату юридичних послуг адвоката від 03.08.2022.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом у даній справі у заявленому розмірі 4 000 грн., судом враховано, що вартість послуг визначена за погодженням адвокатом з клієнтом, послуги адвоката були реально надані позивачу, що підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень юридичної кваліфікації правовідносин у справі.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не подав суду заяву про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/8642/22, і розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, наявні підстави для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Джоін АП!" (02121, м. Київ, вул. Харківське Шосе, 201-203, літера 2А, код 38729427) на користь Фізичної особи-підприємця Єфременкова Дмитра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 4 672 (чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 43 коп. інфляційних втрат, 481 (чотириста вісімдесят одну) грн. 92 коп. 3% річних, 2 258 (дві тисячі двісті п`ятдесят вісім) грн. 70 коп. судового збору, 4 000 (чотири тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак