ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 Справа № 914/2884/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чікель Володимира Михайловича

про: стягнення 22 967,30 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2022р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чікель Володимира Михайловича про стягнення 22 967,30 грн.

14.11.2022р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: вищевказану позовну заяву залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

21.11.2022р. позивачем до суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№23943/22.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 22.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвала суду надіслана позивачу на електронну адресу, що вказана у позовній заяві.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

14.12.2022 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він, зокрема, просив суд надіслати позовні матеріали на електронну адресу відповідача та встановити відповідачу додатковий п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву.

Враховуючи, що відповідачу ще 07.11.2022 року було направлено позивачем на юридичну адресу відповідача копію позовної заяви з додатками, що підтверджується описом вкладення в поштовий конверт, а також те, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження ще 08.12.2022 року, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вищевказаного клопотання в означеній частині за безпідставністю. Водночас, суд зазначає, що відповідач має право знайомитися із матеріалами справи.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення укладеного з позивачем договору №Л0774К від 30.10.2019р. купівлі - продажу стисненого природного газу (метан) з використанням пластикових карток онлайн не здійснено повну оплату, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 22 967,30 грн. з яких: 11 943,66 грн. - основна заборгованість, 5 294,69 грн. - пені, 836,05 грн. - штраф, 4 205,27 грн. - інфляційне збільшення, 687,63 грн - 3% річних.

Відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

30.10.2019р. між Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Чікель Володимиром Михайловичем (відповідач, покупець) було укладено договір №Л0774К купівлі-продажу стисненого природного газу (метан) з використанням пластикових карток онлайн.

Відповідно до п.2.1 договору, за цим договором продавець зобов`язується передати у власність покупця продукцію (код згідно ДК 021:20-6 Газове паливо) на автомобільній газонаповнювальній компресорній станції продавця (АГНКС) з використанням пластикової картки (ПК), а покупець зобов`язується прийняти у власність продукцію та повністю оплатити її вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що ціна продукції може бути зменшена з урахуванням системи знижок, якщо такі знижки діють на момент отримання продукції. Інформація про розмір та умови отримання знижки розміщуються на сайті продавця www.ukravtogaz.com.

Згідно з п.3.2 договору, ціна продукції, що діє у мережі АГНКС на момент укладання цього договору зазначена в Додатку 1 та може змінюватись продавцем без погодження з покупцем.

Так, відповідно до Додатку 1, ціна договору становить 13 980,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) 2 330,00 грн.

Відповідно до п.3.5 договору, з моменту встановлення продавцем нової ціни на продукцію, встановленої продавцем, при отриманні покупцем (Довіреною особою покупця) продукції у мережі АГНКС, грошові кошти списуються з особового рахунку (ОР) покупця з урахуванням нової ціни на продукцію.

Згідно з п.3.6 договору, загальна сума договору складається із загальної вартості продукції, відпущеної за цим договором.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що покупець здійснює оплату продукції, отриманої у розрахунковому періоді, протягом одного банківського дня, що йдуть за відповідним розрахунковим періодом.

Оплата продукції здійснюється покупцем згідно договору або рахунку-фактури (п.4.3 договору).

Пунктом 1.12 договору визначено, розрахунковий період - проміжок часу, що дорівнює 2 (двом) добам, протягом якого покупець отримує продукцію на АГНКС.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що сторони на підтвердження обсягів відпущеної продукції щомісячно, у порядку, передбаченому цим договором, підписують Акт приймання-передачі продукції.

Відповідно до п.9.1 договору сторони передбачили, за порушення строку оплати отриманої продукції, покупець сплачує продавцю за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми грошових коштів, щодо оплати яких було допущено прострочення, а за прострочення оплати понад 10 (десять) календарних днів покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 7% від суми грошових коштів, щодо оплати яких було допущено прострочення. Крім того, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати, а також три відсотки річних від суми простроченого платежу.

Згідно з п.13.1 договору, цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до 31.12.2019р. У випадку, якщо за тридцять календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна із сторін не отримає від іншої сторони письмового повідомлення про бажання припинити дію договору, термін дії договору продовжується на кожен наступний календарний рік (п.13.2 договору).

Позивач долучив до позовних матеріалів лист відповідача, датований 27.07.2022 р., в якому останній повідомив позивача про одностороннє дострокове розірвання договору.

За змістом п.13.3 договору, дострокове розірвання цього договору може бути здійснено за взаємною письмовою згодою сторін або в односторонньому порядку будь-якою із сторін, за умови письмового повідомлення іншої сторони не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів, але тільки після виконання всіх зобов`язань сторонами за договором, отриманих всіх належним чином оформлених актів приймання-передачі продукції та у разі наявності знижки - актів зміни ціни до актів приймання-передачі продукції (примірників ДП «УКРАВТОГАЗ») також Актів звірки.Також зазначено, що в частині грошових розрахунків договір діє до їх повного виконання.

Позивач стверджує, що відпуск продукції відбувався з 21.10.2020р. по 27.11.2020р., і протягом часу дії договору, покупцем отримано продукції на суму 39 944,86 грн., при цьому сума фактичних оплат складає 28 001,00 грн. Таким чином, за твердженням позивача, заборгованість відповідача за договором складає 11 943,66 грн, яка відповідачем не погашена.

Позивачем в підтвердження вказаних обставин до позовної заяви долучено копії фіскальних чеків.

Проте, позивачем до позовної заяви в підтвердження споживання відповідачем продукції у період з жовтня 2020 року по листопад 2020 року на суму 39 944,86 грн. не долучено Актів приймання-передачі продукції, а також складених до них актів зміни ціни.

Відповідно до п.7.1.1 договору, продавець зобов`язаний щомісяця, протягом 5-ти робочих днів, наступного місяця за звітним, оформити належним чином акти приймання-передачі продукції за звітний місяць в двох примірниках згідно з п.4.7 цього Договору та відправити за адресою, що визначається в Додатку 4 до цьоrо Договору.

Натомість, з матеріалів справи слідує, що позивач 27.04.2022р. супровідним листом щодо підписання та повернення актів від 25.04.2022р. №381/13.1.2-22 направляв для підписання відповідачу акти приймання-передачі продукції, зокрема, в долученому описі вкладення в цінний лист зазначено: Акт №479 приймання-передачі продукції за договором №Л0774К від 30.10.2019р. за жовтень 2020р. на суму 11434,10 грн (з ПДВ) та Акт №468 приймання-передачі продукції за договором №Л0774К від 30.10.2019р. за листопад 2020р. на суму 28 513,44 грн (з ПДВ).

Вказані акти, відповідач отримав 04.05.2022р., однак, як вказує позивач, не повернув такі.

Також, позивач звертався до відповідача з претензією, в якій позивач просив відповідача протягом семи календарних днів з дати отримання цієї вимоги оплатити вартість стисненого природного газу, отриманого відповідачем за договором, у сумі 11 947,54 грн.

Направлення вказаної вимоги відповідачу підтверджується копією опису вкладення до листа № 500 від 13.09.2022 р., а також поштовою накладною та фіскальним чеком.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявні докази скерування (вручення) відповідачу актів приймання-передачі за розрахунковий період, однак такі позивачем не долучено до матеріалів справи.

Відтак, враховуючи встановлені обставини, позивачем не представлено належних доказів, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування, а саме доказів фактичних обсягів споживання відповідачем продукції у період з жовтня 2020 року по листопад 2020 року.

Долучені фіскальні чеки, на які вказує позивач, не підтверджують передачу продукції саме відповідачу, інших доказів суду не представлено, відповідно доказів фактичних обсягів передачі продукції відповідачу не представлено, у зв`язку із чим є неможливим встановити фактичні обсяги отримання продукції саме відповідачем, та відповідно перевірити підставність та розмір нарахованої вартості переданої продукції.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши подані докази, оцінивши аргументи позивача, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню з підстав недоведеності.

Беручи до уваги викладене, позивачем не надано належних доказів в підтвердження обсягів отриманої продукції відповідачем, відповідно відповідальність у вигляді нарахування штрафних санкцій, не може бути застосована в даному випадку.

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, тому задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.