ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1585/22

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/1585/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр», с. Черляни Городоцького району Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс»,

м. Васильків Київської області

про стягнення 41 930,85 грн.

Представники:

від позивача: Богданов О.В., адвокат, ордер серії АВ № 1039907 від 27.08.2022;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс» (надалі-відповідач) про стягнення 41 930,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 543876 від 06.04.2017 в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 27 324,98 грн., з огляду на наявність якої нараховані 4 671,45 грн. пені, 5 464,99 грн. штрафу, 4 065,17 грн. інфляційних нарахувань та 404,26 грн. 3 % річних.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, в тому числі витрати зі сплати судового збору та витрати на оплату послуг адвоката.

В позовній заяві позивач просив суд здійснювати розглядат справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 911/1612/19 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи норми п. 4 ч. 4 ст. 247 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.09.2022 відкрито провадження у справі № 911/1585/22, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 12.10.2022; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та встановлено строк для подання заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 12.10.2022 розгляд справи був відкладений на 09.11.2022.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2022 розгляд справи був відкладений на 23.11.2022.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2022 розгляд справи відкладався на 14.12.2022.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2022 розгляд справи був відкладений на 11.01.2023.

Присутнім в судових засіданнях 09.11.2022, 23.11.2022 та 11.01.2023 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом за його участі. Вказаний факт підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення відповідачу поштового відправлення щодо ухвали суду від 14.12.2022.

У даному випадку, судом також береться до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися із вищевказаними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 911/1585/22 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс» (відповідач, покупець) укладений Договір поставки № 543876, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Предметом договору є поставка запасних частин до транспортних засобів (далі-товар), за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно виставленого рахунку-фактури постачальника (п. 1.2 договору).

Товар передається постачальником покупцю за асортиментом, ціною та якістю відповідно до замовлень останнього (п. 2.1 договору).

Кількість фактично переданого товару вказується у видатковій накладній, що видається на кожну партію товару (п. 2.2 договору).

Передача товару оформлюється видатковою накладною, в якій зазначається найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість (п. 4.3 договору).

Загальна сума договору визначається за сумою всіх видаткових накладних, виданих постачальником (п. 5.1 договору).

Оплата товару здійснюється покупцем на основі даного договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару (п. 5.5 договору, з урахуванням внесених змін Додатковою угодою № 1 від 14.11.2020).

Умовами п.п. 10.1, 10.2 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. У випадку якщо за 15 календарних днів до закінчення терміну дії договору від жодної зі сторін не надійшло письмове повідомлення про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору № 543876 від 06.04.2017 ним було поставлено відповідачу товару на загальну суму 34 324,98 грн., про що свідчить видаткова накладна № FTM00035390/22 від 31.01.2022.

Як вбачається з поданої суду видаткової накладної № FTM00035390/22, вона датована 31.01.2022, при цьому, що обмін первинними бухгалтерськими документами відбувся 14.06.2022 за допомогою сервісу «Вчасно» з використанням електронно-цифрових підписів.

Представником позивача були надані письмові пояснення, разом із додатковими доказами, в яких останнім зазначено про те, що товар був переданий від позивача до відповідача саме 31.01.2022 і, що посадові особи ТОВ «Альткомавтотранс» під час підписання 14.06.2022 видаткової накладної № FTM00035390/22 не висловили застережень або зауважень щодо її дати.

В доказ передання товару відповідачу саме 31.01.2022, позивачем також додана податкова накладна № 34518 від 31.01.2022.

Відповідно до п. 201.7. Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

В свою чергу, п. 201.10. Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

На підтвердження здійснення поставки товару за видатковою накладною № FTM00035390/22 від 31.01.2022 на суму 34 324,98 грн., у т.ч. ПДВ 5 720,98 грн., позивачем долучено до матеріалів справи податкову накладну за № 34518 від 31.01.2022 на суму 34 324,98 грн., в т.ч. ПДВ 5 720,83 грн., видану позивачем на ім`я ТОВ «Альткомавтотранс» за фактом здійснення поставки товару (копія наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що вказана податкова накладна за № 34518 від 31.01.2022 прийнята та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, на суму нарахованого податку на додану вартість позивач надав відповідачу відповідну податкову накладну, у зв`язку із цим у відповідача виникло право на формування податкового кредиту в сумі 5 720,83 грн. Доказів відхилення та не включення податку на додану вартість до податкового кредиту за спірною поставкою відповідачем до суду не надано.

Таким чином, податкова накладна за № 34518 від 31.01.2022 на суму 34 324,98 грн., в т.ч. ПДВ 5 720,83 грн., складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» на ім`я покупця Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс», разом з видатковою накладною № FTM00035390/22 від 31.01.2022, в т.ч. ПДВ 5 720,83 грн. (копії яких долучені позивачем до матеріалів справи) є допустимими доказами, які підтверджують факт поставки товару, що мала місце між позивачем та відповідачем за Договором № 543876 від 06.04.2017 і, саме - 31.01.2022.

Разом з цим, у лютому відповідачем здійснювались часткові оплати отриманого товару, про що свідчать подані позивачем виписки з банку за 10.02.2022 на суму 3 000,00 грн., за 14.02.2022 на суму 1 000,00 грн., за 18.02.2022 на суму 1 000,00 грн., за 22.02.2022 на суму 2 000,00 грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежним чином та не в повному обсязі здійснив оплату отриманого товару, сплативши вартість товару лише частково в сумі 7 000,00 грн., та станом на день звернення позивача до суду, відповідачем не виконані свої зобов`язання за договором в частині здійснення повної оплати отриманого товару, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за отриманий товар в сумі 27 324,98 грн. Протилежного суду не доведено, доказів здійснення повної оплати за отриманий товар суду не надано.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар в сумі 27 324,98 грн. станом на день прийняття рішення не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт поставки позивачем товару відповідачу документально підтверджено, отримання відповідачем товару не спростовано, тому, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 27 324,98 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 4 671,45 грн. пені (за період: 03.03.2022 - 29.08.2022), 5 464,99 грн. штрафу, 4 065,17 грн. інфляційних нарахувань (за період: 03.03.2022 - 01.08.2022) та 404,26 грн. 3% річних, нарахованих за період з 03.03.2022 по 29.08.2022.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктами 6.1, 6.3 договору визначено, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення постачальника до суду. У випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

На підставі вказаних норм враховуючи, що наданий позивачем розрахунок пені та штрафу є арифметично вірними, вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 671,45 пені та 5 464,99 грн. штрафу визнаються судом та підлягають задоволенню.

Крім того, суд здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення 4 065,17 грн. інфляційних нарахувань та 404,26 грн. 3% річних, як обґрунтованих.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне.

Так, звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги. В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем були надані Договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 27.08.2022, укладений між Адвокатським бюро «Богданова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП Центр», Акт виконаних робіт про надання правової (професійної правничої) допомоги від 28.09.2022, квитанція до прибуткового касового ордену № 128 від 28.09.2022, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 681 та Ордер серії АВ № 1039907.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Так, за умовами п. 1.1 Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 27.08.2022, укладеного між Адвокатським бюро «Богданова» (бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (клієнт), було погоджено що в порядку та на умовах визначених цим договором, бюро зобов`язується надати клієнту визначену цим договором правову (професійну правничу) допомогу щодо захисту інтересів останнього у судах України в усіх інстанціях, у справі про стягнення з ТОВ «Альткомавтотранс» заборгованості за Договором поставки № 543876 від 06.04.2017. З іншого боку клієнт зобов`язується сплатити за виконану роботу визначену у даному договорі плату та гонорар успіху та відшкодувати додаткові витрати, пов`язані з виконанням доручення клієнта.

Умовами п. 2.2 договору визначений перелік допомоги, який надається адвокатським бюро клієнту.

За надання правової (професійної правничої) допомоги клієнт сплачує бюро плату за правову допомогу згідно актів виконаних робіт за домовленістю. Остаточна сума визначається сторонами в акті виконаних робіт (п. 4.1 договору).

Умовами п. 8.1 договору визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та закінчує свою дію 31.12.2023.

28.09.2022 між Адвокатським бюро «Богданова» (бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (клієнт) підписаний Акт виконаних робіт про надання правової (професійно правничої) допомоги, за яким адвокатським бюро надані, а клієнтом прийняті юридичні послуги на загальну суму 8 000,00 грн., а саме:

консультації щодо порядку стягнення заборгованості, участь в нарадах клієнта з питань доказів по Договору поставки № 543876 від 06.04.2017; роз`яснення розміру судового збору - 800,00 грн.

підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за Договором поставки № 543876 від 06.04.2017; формування доказової бази, систематизації, групування доказів, додатків до позовної заяви, здійснення розрахунків пені, інфляційних та штрафу - 2 500,00 грн.

організація направлення засобами поштового зв`язку копії позовної заяви сторін, складання опису поштового вкладення - 100,00 грн.

передоплата за участь в судовому засіданні - 600,00 грн.

передоплата (аванс) гонорар успіху відповідно до п. 4.3 договору про надання правової допомоги (професійної правничої) допомоги - 4 000,00 грн.

суд відзначає, що за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 128 від 28.09.2022 підтверджена сплата позивачем Адвокатському бюро «Богданова» 8 000,00 грн. за надання правничої допомоги.

Таким чином, проаналізувавши зміст вищевказаних доказів, наданих позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд вважає, що надані адвокатом послуги цілком відповідають критеріям реальності, розумності їх розміру та є такими, що підтверджуються матеріалами справи, а отже суд не вбачає наявності підстав для відмови або зменшення розміру витрат, заявлених позивачем.

Враховуючи надання суду документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, беручу до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомавтотранс» (08600, Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 45, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (81500, Львівська область, Городоцький район, с. Черляни, вул. Польова, 97, ) 27 324 (двадцять сім тисяч триста двадцять чотири) грн. 98 коп. заборгованості, 4 671 (чотири тисячі шістсот сімдесят одну) грн. 45 коп. пені, 5 464(п`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 99 коп. штрафу, 4 065 (чотири тисячі шістдесят п`ять) грн. 17 коп. інфляційних нарахувань, 404 (чотириста чотири) грн. 26 коп. 3 % річних, 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору та 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 20.01.2023.

Суддя О.О. Христенко