УХВАЛА

25 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/14637/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого, Банаська О.О., Картере В.І.

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022

у складі колегії суддів: Яковлєва М.Л. (головуючий), Тищенко О.В., Шаптали Є.Ю.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022

у складі судді Демидова В.О.

у справі № 910/14637/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича

до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Комунального підприємства "Київреклама"

про відшкодування моральної шкоди у розмірі 243 000,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Рейніш Леонід Валерійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 243 000,00 грн, спричиненої незаконним рішенням відповідача - наказом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.11.2019 №1606 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині демонтажу неонової вивіски R&COFFEE, що розташована над вхідними дверима фасаду багатоповерхового будинку за адресою: вул. Оноре де Бальзака, 4-А у Деснянському районі міста Києва.

11.04.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та на підставі статті 50 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Київреклама".

15.06.2022 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/14637/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

17.11.2022 постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/14637/21 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 910/14637/21 залишено без змін.

09.01.2023 (згідно з протоколом створення кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису Фізичною особою-підприємцем Рейніш Леонідом Валерійовичем направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 910/14637/21; ухвалити нове рішення, яким стягнути з Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича моральну шкоду у розмірі 263 250,00 грн,

Також у касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: Пєскова В. Г.- головуючого, Банаська О. О., Картере В. І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у справі №910/14637/21 з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У пункті 1 частини першої статті 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі 2 270 грн.

Предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі 243 000,00 грн, що загалом менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2021 році (2 270 грн х 500 = 1 135 000 грн).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведених вище норм дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Підставами касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 910/14637/21 скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та вказує, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 9 Конституції України, статтю 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статті 2, 11, 236 ГПК України, не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, від 22.01.2020 у справі № 560/798/16-а, від 21.04.2021 у справі № 160/1744/19 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади.

При цьому заявник касаційної скарги вважає, що зазначена справа про стягнення моральної шкоди має виняткове значення для нього і у суду є всі підстави застосувати підпункт "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Скаржник стверджує, що наказ Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.11.2019 №1606 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині демонтажу неонової вивіски R&COFFEE, апріорі викликав у Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича негативні емоції, страждання, приниження, яких останній зазнав внаслідок протиправних дій відповідача, тобто позивачу завдана моральна шкода.

Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича Судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Верховним Судом встановлено, що у даному випадку вказана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає.

До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до викладення змісту правових норм, практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо відшкодування моральної шкоди, та до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судами, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду першої та постанови апеляційної інстанції тільки через те, що такі судові рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича не має.

При цьому Верховний Суд зазначає, що розгляд касаційних скарг покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Частиною 4 статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 910/14637/21, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича, розгляд клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не здійснюється.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, пунктом 2 частини 3 статті 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рейніш Леоніда Валерійовича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 910/14637/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Картере