ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. Cправа № 902/1047/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Шейгець І.В., за відсутності представників сторін

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля", 21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Соборна, будинок 72, кімната 109, ідентифікаційний код юридичної особи 42848238

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруктона-ВН", 21022, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Айвазовського, будинок 28, ідентифікаційний код юридичної особи 40316631

про стягнення 116 516,89 гривень

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 20.10.2022 року надійшла позовна заява № 149 від 19.10.2022 (вх. № 1051/22 від 20.10.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруктона-ВН" про стягнення 116 516,89 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/2019 від 30.05.2019, у тому числі: 109 650,74 гривень боргу, 5 742,98 гривень втрат від інфляції та 1 123,17 гривень 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2022 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 25.10.2022 суд постановив позовну заяву № 149 від 19.10.2022 (вх. № 1051/22 від 20.10.2022) залишити без руху та встановив позивачу спосіб та строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

27.10.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" надійшла заява про усунення недоліків з додатками на виконання вимог ухвали суду від 25.10.2022 року.

Ухвалою від 31.10.2022 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №902/1047/22 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання з розгляду справи по суті у справі призначено на 29.11.2022 року о 12:00 год.

29.11.2022 о 12:00 год. судове засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю електроенергії у приміщенні суду.

Ухвалою суду від 30.11.2022 сторони повідомлено про призначення судового засідання з розгляду справи № 902/1047/22 по суті на 22.12.2022 о 10:00 год.

Ухвалою від 22.12.2022 судом відкладено судове засідання з розгляду справи по суті у справі № 902/1047/22 на 17.01.2023 о 15:30 год.

У судове засідання з розгляду справи по суті представники сторін не з`явилися.

Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином ухвалою суду від 22.12.2022, яку було надіслано за адресою місцезнаходження позивача та відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 22.12.2022 року, яка була направлена відповідачу повернулася на адресу суду з довідкою про невручення у зв`язку із тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою».

Приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом враховано, що направлення судом ухвали рекомендованою кореспонденцією на чинну адресу учасника справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду від 18.03.2021 по справі №911/3142/19.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2022 року у справі № 910/1730/22 зазначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

03.01.2023 року від позивача до суду надійшло клопотання від 02.01.2023 № 2 (вх. № 01/34/48/23 від 03.01.2023), у якому позивач просив розгляд справи № 902/1047/22 здійснити за відсутності представників позивача.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1, пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За приписами частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України сторони було належним чином повідомлено про судові засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач у свою чергу не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву та участі у розгляді справи і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, зважаючи на клопотання представника позивача про проведення судового засідання за його відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

За наслідками розгляду справи, у судовому засіданні 17.01.2023 року судом ухвалено рішення у справі.

Після виходу з нарадчої кімнати, з огляду на відсутність сторін, судом долучено вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення до матеріалів справи.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруктона-ВН" про стягнення заборгованості у розмірі 116 516,89 гривень, у тому числі: 109 650,74 гривень боргу, 5 742,98 гривень втрат від інфляції та 1 123,17 гривень 3% річних.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що заявлена до стягнення заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/2019 від 30.05.2019 року в частині здійснення своєчасної оплати за спожиту електричну енергію за період квітень-травень 2022 року.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

30.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фруктона-ВН" (далі - відповідач, споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/2019 (далі - договір).

Пунктом 2.1. цього договору сторони погодили, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (т. 1 а.с.6-13).

Відповідно пункту 2.2 договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Положеннями пункту 3.1. сторони передбачили, що початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії врегульовано сторонами у розділі 5 договору.

Згідно пункту 5.1 договору ціна за спожиту електроенергію споживачем визначається наступним чином:

- вартість однієї квт. год. на оптовому ринку електричної енергії;

- виплати, які здійснюються державі;

- коефіцієнт прибутку компанії;

Коефіцієнт прибутку компанії складає 1,5 відсотка.

Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електроенергії (п. 5.2 договору).

Згідно пункту 5.3 договору інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування.

Положеннями пунктів 5.4., 5.5. договору визначено, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до пункту 5.6. договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі- спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Згідно пункту 5.7. договору сторони погодили, що оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строки: починаючи з 25 числа кожного місяця з розрахунку "на вісім діб наперед" з врахуванням прогнозованої кількості споживання електричної енергії споживачем.

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості поста енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність передбачену договором та чинним законодавством (п. 9.1 договору).

07.05.2019 року споживачем підписано заяву-приєднання Додаток № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 054-05/2019 від 30.05.2019 року, згідно якої початок постачання становить з 01.06.2019 року (т.1 а.с.15).

Також, сторонами погоджено та підписано Додаток № 1 "Перелік, адреса, ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку споживача, за яким здійснюється постачання електричної енергії" та Додаток № 2 "Комерційна пропозиція" для споживача ТОВ «Фруктона -ВН» за вільними цінами (т.1 а.с. 16-20).

01.07.2019 року між сторонами підписано додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії споживачу (т.1 а.с. 14).

Положеннями пункту 1 додаткової угоди сторони погодили внести зміни в договір про постачання електричної енергії споживачу шляхом укладення нової редакції Комерційної пропозиції (додаток № 2 до договору).

Пунктом 2 додаткової угоди сторони узгодили, що усі попередні домовленості з питань, що викладені у новій редакції Комерційної пропозиції з моменту її укладення втрачають чинність.

У свою чергу, пунктом 11 Комерційної пропозиції сторони погодили, що договір діє до 31 грудня 2019 року та автоматично продовжує свою дію, якщо жодною із сторін не менш, як за 30 діб не повідомлено про його розірвання.

На виконання умов укладеного договору протягом квітня - травня 2022 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято електричну енергію у кількості 41575 кВт на загальну суму 139 650,74 гривень, що підтверджується актами прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 153 від 30.04.2022 року за квітень та № 214 від 31.05.2022 року за травень 2022 року. (т.1. а.с. 21, 22).

Судом встановлено, що акти прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 153 від 30.04.2022 року за квітень та № 214 від 31.05.2022 року за травень 2022 року підписані уповноваженими представниками постачальника та споживача та скріплені печатками сторін.

Матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору, кількості та вартості поставленої електричної енергії.

Судом встановлено, що позивачем складено акт звірки розрахунків за період з 01.01.2022 - по 06.10.2022 року про фактичний стан заборгованості, з якого вбачається, що по зобов`язанням квітня 2022 року у сумі 101979,31 гривень відповідачем на користь позивача 13.05.2022 року здійснено часткову оплату в сумі 30000, 00 гривень та остаточна сума заборгованості за спірний період складає 109 650, 74 гривень. (т.1 а.с. 25).

За твердженням позивача, вартість електричної енергії отриманої у квітні, травні 2022 року у розмірі 109650, 74 гривень відповідачем не оплачено.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 109 650, 74 гривень матеріали справи не містять.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленої електричної енергії, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 116 516,89 гривень заборгованості, у тому числі: 109 650,74 гривень основного боргу, 5 742,98 гривень втрат від інфляції та 1 123,17 гривень 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача за договором про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/2019 від 30.05.2019 року 116 516,89 гривень заборгованості, у тому числі: 109 650,74 гривень основного боргу, 5 742,98 гривень втрат від інфляції та 1 123,17 гривень 3% річних.

Відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, предметом доказування, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи зміст позовних вимог, предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з виконанням умов вказаного договору, а саме постачання електричної енергії позивачем, її прийняття та належна оплата відповідачем.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором поставки електричної енергії (енергопостачання).

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до вимог статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Пунктом 3.1.9 глави 3.1 розділу ІІІ Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Постанова) "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Правила) передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.2.15 глави 1.2 розділу I Правил для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3.1.7. глави 3.1. розділу ІІІ Правил договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (абз. 1 пункту 4.19. розділу IV Правил).

Згідно абзацу 2 пункту 4.24. розділу IV Правил у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

У матеріалах справи містяться акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 153 від 30.04.2022 року за квітень та № 214 від 31.05.2022 року за травень 2022 року.

Дослідивши вказані акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за квітень, травень 2022 року, судом встановлено, що зазначені документи містять посилання на договір постачання електричної енергії споживачу № 04-05/2019 від 30.05.2019 року, відображають зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції та її вартість, підписи уповноважених осіб та відтиски печаток сторін, а тому є первинними (товаророзпорядчими) документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

Судом встановлено, що зазначені первинні документи підписані уповноваженою особою відповідача та скріплені печаткою відповідача без застережень та зауважень, що свідчить про те, що відповідач, як споживач погодився на прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії та здійснення її оплати у обсягах та на суму зазначену у вказаних актах.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, у той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отриману електричну енергію, у строк передбачений договором, належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Доказів оплати заявленого до стягнення основного боргу у розмірі 109650,74 гривень повністю чи частково (платіжні доручення, банківські виписки тощо) матеріали справи не містять, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду про стягнення несплаченої суми заборгованості за електричну енергію.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію, враховуючи, що розмір заявленої до стягнення суми основного боргу відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 109 650,74 гривень заборгованості за спожиту електричну енергію є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 742,98 гривень втрат від інфляції та 1 123,17 гривень 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд враховує таке.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних відповідають вимогам чинного законодавства та заявлені правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є помилковим, оскільки до цього розрахунку включено заборгованість в сумі 101979,31 гривень за актом прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за квітень 2022 року та не враховано здійснену відповідачем часткову оплату в сумі 30000 гривень 13.05.2022 року.

В межах визначеного позивачем періоду нарахування, вірним є нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на залишок боргу за квітень в сумі 71979, 43 гривень та суму боргу за травень 2022 у розмірі 37671,43 гривень.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" розрахунок інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат становить 4253,85 гривень.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 4253,85 гривень, в іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 1489,13 гривень слід відмовити у зв`язку із необгрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" розрахунок 3% річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що сума 3% річних становить 1108,58 гривень.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 1108,58 гривень, в іншій частині вимог про стягнення 3 % річних в сумі 14,59 гривень слід відмовити у зв`язку із необгрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При розгляді справи судом враховано, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов з обґрунтуванням своєї правової та фактичної позиції щодо заявлених позовних вимог, не надав доказів виконання зобов`язань за договором та/або контррозрахунку заявлених до стягнення сум, не повідомив суд про існування обставин, які мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 109650,74 гривень основного боргу, 4 253,85 гривень інфляційних втрат, 1 108,58 гривень 3% річних, в іншій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжного доручення № 3161 від 18.10.2022 року сплачено судовий збір у розмірі 2 481 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2449,00 гривень покладаються на відповідача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 32 гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруктона-ВН" (21022, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Айвазовського, будинок 28) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Соборна, будинок 72, кімната 109, ідентифікаційний код юридичної особи 42848238) 115 013,17 (сто п`ятнадцять тисяч тринадцять гривень, сімнадцять копійок) заборгованості, у тому числі: 109 650,74 гривень - основного боргу, 4253,85 гривень - інфляційних втрат, 1108,58 гривень - 3% річних та 2 449,00 (дві тисячі чотириста сорок дев`ять) гривень витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1489,13 гривень, 3 % річних в сумі 14,59 гривень - відмовити.

5. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 32,00 гривень залишити за позивачем.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом та засобами електронного зв`язку на відомі суду електронні адреси: позивача - .

Повний текст рішення складено та підписано 23 січня 2023 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу, 21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Соборна, будинок 72, кімната 109; ;

3 - відповідачу, 21022, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Айвазовського, будинок 28.