ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. Справа №926/848/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рембудсервіс-Кераміка від 17.08.2022(вх. суду від 22.08.2022 №01-05/2072/22)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022, повний текст рішення складено 29.07.2022, (суддя Гончарук О.В., м.Чернівці)

у справі № 926/848/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецький молодіжний житловий комплекс

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Рембудсервіс-Кераміка

про визнання договору недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів 198 000 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У лютому 2022 року ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ТОВ «Рембудсервіс-Кераміка» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.06.2009 та стягнення безпідставно сплачених коштів 198 000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02.06.2009 ТОВ «Рембудсервіс-Кераміка» в особі директора Димеда В.В. (продавець) та ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» в особі директора Фонарюка А.З. (покупець) уклали договір купівлі -продажу, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання продати позивачу цеглу та керамоблоки в кількості 1 млн.шт. На виконання умов вказаного договору позивач здійснив оплату за поставлену цеглу на загальну суму 198 000грн.

В той же час позивач вказує, що станом на дату укладення договору купівлі-продажу директором ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» був ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , а тому при укладенні договору сторони порушили вимоги ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки договір підписаний не уповноваженою особою та підлягає визнанню недійсним, а перераховані на його виконання кошти відповідно до ст. 1212 ЦК України - поверненню позивачу.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 у справі № 926/848/22 позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.06.2009, що укладений між ТОВ «Рембудсервіс-Кераміка» та ТОВ«Чернівецький молодіжний житловий комплекс». Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 198 000 грн безпідставно сплачених коштів та 5240 грн судового збору.

При прийнятті рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 02.06.2009 від імені ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» без наявності у нього повноважень директора цього товариства, а в подальшому одноосібне схвалення від імені позивача оспорюваного правочину шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, не можна вважати справедливою, добросовісною та розумною поведінкою. Реалізація такої поведінки суперечила інтересам позивача, який до цього часу намагається захистити свої порушені права. У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач не мав ані волевиявлення на укладення договору, ані волевиявлення щодо настання реальних правових наслідків укладення цього правочину. При цьому, суд зазначив, що факт підписання оспорюваного правочину особою, яка станом 02.06.2009 не була уповноваженим на це представником ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», унеможливлює застосування у даному випадку статті 241 ЦК України. Також суд відхилив посилання відповідача на обставини у справі №727/7059/15-ц, де зазначалось про перебування ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» на підставі рішення засновників від 06.11.2007, як такі, що спростовуються інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якою станом на 02.06.2009, на посаді керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» перебував ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на нез`ясування судом обставин, які мають суттєве значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» від 06.11.2007, оформленого протоколом №2, директором товариства обрано ОСОБА_2 , який згідно з наказом №7 від 06.11.2007 приступив до виконання обов`язків директора товариства. Про вказане рішення і наказ відповідачу було достеменно відомо, сам спірний договір був скріплений печаткою позивача, а тому сумнівів у наявності у нього повноважень при підписання договору у відповідача не було. Крім того, відповідач, посилаючись на ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», згідно з якою якщо відомості, які підлягають внесенню в ЄДР не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала чи могла знати про ці відомості, вказує, що невиконання позивачем обов`язку щодо своєчасного внесення інформації про зміну керівника не впливає на чинність та дійсність повноважень призначеного в встановленому законом та статуту порядку керівника позивача, про наявність повноважень якого відповідачу на дату укладення спірного договору було відомо.

Також апелянт звертає увагу на те, що на виконання умов оспорюваного договору позивач впродовж 2009-2014років отримував цеглу та керамоблок, всі прибутково-видаткові накладні та довіреності як до дати внесення відомостей про ОСОБА_2 (до 18.01.2011), так і після підписані ним. Крім того, вказує, що поведінка позивача є суперечливою та має ознаки зловживання правом, оскільки вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору позивач заявив після набрання законної сили судом рішенням у справі №926/553/19, згідно з яким з ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» стягнуто на користь ТОВ «Рембудсервіс-Кераміка» заборгованість по договору від 02.06.2009 через неналежне його виконання покупцем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апелянта та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Так, посилаючись на ч. 5 ст. 89 ЦК України позивач вказує, що зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до Єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Зазначає про необгрунтованість жодними доказами доводів скаржника, що йому було достименно відомо про наявність у ОСОБА_2 повноважень на підписання оспорюваного договору. Вказує, що ОСОБА_2 перераховував кошти в сумі 198 000грн вже після його призначення директором. Звертає увагу суду, що в межах справи №926/553/19 встановлювались обставини щодо виконання договору від 02.06.2009, але не досліджувались обставини, які є підставою даного позову підписання договору неуповноваженою особою.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Рембудсервіс-Кераміка на рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 у справі № 926/848/22.

Подальший рух справи викладено в ухвалах суду, зокрема, ухвалами від 25.10.2022 та 22.11.2022 розгляд справи було відкладено.

Так, ухвалою від 07.12.2022 призначено розгляд справи на 17.01.2023 та з урахуванням клопотання представника ТОВ Рембудсервіс-Кераміка про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарським судом Чернівецької області вирішено проводити судове засідання 17.01.2023 о 12:00 в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої покладено на Господарський суд Чернівецької області.

07.12.2022 до апеляційного суду надійшли клопотання від ОСОБА_3 як представника трудового колективу ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» та як представника учасників (засновників) ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» про залучення її третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Вказані клопотання обгрунтовані тим, що постановою Господарського суду Чернівецької області від 16.11.2022 у справі №926/701-б/22 ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» визнано банкрутом, а тому ОСОБА_3 як директор товариства втратила право представляти інтереси товариства.

17.01.2023 від ліквідатора ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс»(позивача) Яроша В.Ю. надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні 17.01.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ГПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

У зв`язку з тим, що арбітражним керуючим подано клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцію подано з пропуском визначеного ч. 2 ст. 197 ГПК України п`ятиденного строку, а причини його несвоєчасного подання носять суто суб`єктивний характер, апеляційний суд залишає таке клопотання без розгляду.

Відповідно до довідки завідувача сектору судових розпорядників Західного апеляційного господарського суду 17.01.2023 о 12год неможливо було провести судове засідання в режимі відеоконференції у справі №926/848/22 у зв`язку з тим, що Господарський суд Чернівецької області не забезпечив проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Щодо поданих ОСОБА_3 клопотань про залучення її третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача апеляційний суд зазначає, що згідно з ст. 267 ГПК України з`ясування питання про склад учасників судового процесу належить до кола питань, які апеляційний суд вирішує на стадії підготовки розгляду справи судом.

За приписами ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як зазначено вище, апеляційне провадження у даній справі відкрито 29.08.2022, перше судове засідання призначено на 25.10.2022. В подальшому рух справи неодноразово відкладався, а клопотання про залучення третьої особи подано лише 07.12.2022. Крім того, апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням обставин, які існували на момент його прийняття 19.07.2022, водночас постанова про визнання ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» банкрутом прийнято лише 16.11.2022, тобто після ухвалення рішення, яке переглядається апеляційний судом. На підставі викладеного апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про залучення ОСОБА_3 третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, з огляду на те, що розгляд справи неодноразово відклався, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, явка сторін не визнавалась обов`язковою, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

Відповідно до п.4.4 статуту ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», в редакції чинній станом на 27.05.2005, засновниками товариства є ЗАТ «Укржитлокомплекс» та ОСОБА_4 .

Управління діяльністю товариства здійснюється виконавчим органом-директором (п.5.8 статуту).

Відповідно до п.5.9 статуту директор призначається зборами засновників. Директор здійснює керівництво поточною діяльністю товариства в межах компетенції та прав, визначених статутом і рішенням зборів засновників.

Пунктами 5.10.-5.11 статуту передбачено, що директор вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих, які відносяться виключно до компетенції зборів засновників. Директор має право без доручення виконувати дії від імені товариства, крім питань, вирішення яких є виключною компетенцією зборів засновників.

В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу від 02.06.2009, укладений ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», як покупцем, та ТОВ «Рембудсервіс-Кераміка», як продавцем, відповідно до умов п.1.1 якого продавець продає, а покупець купує товар (цеглу марки М-100 та керамоблок марки М-100) по ціні за 1 шт, яка визначається в накладних, згідно з діючими на заводі цінами на час продажу. Загальна орієнтована кількість товару, що продається за цим договором 1 000 000 штук.

За умовами п.2.1 договору покупець сплачує обумовлену договором вартість товару на розрахунковий рахунок продавця.

У відповідності до п. 3.1. договору в триденний строк з дня подання заявки покупцем та погодження кількості товару, продавець передає покупцю товар. При цьому продавець виписує накладну, а покупець надає довіреність на отримання матеріальних цінностей форми №М-2 та підписує накладу.

З наявної в матеріалах справи копії договору вбачається, що зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс-кераміка» договір підписано директором цього товариства Димедом В.Г., а зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» - директором Фонарюком А.З. та скріплений печатками обох сторін(а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів даної справи, обставини, пов`язані з частковим виконанням сторонами оспорюваного договору від 02.06.2009 досліджувались у межах справи за №926/553/19 позовом ТОВ Рембудсервіс-Кераміка до ТОВ Чернівецький молодіжний житловий комплекс про стягнення заборгованості згідно з договором купівлі-продажу від 02.06.2009 в сумі 478282 грн, в тому числі 476676,00 грн основного боргу, 1606,00 грн 3% річних.

Так, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 09.06.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021, позов задоволено та присуджено до стягнення з ТОВ Чернівецькій молодіжний житловий комплекс на користь ПП Рембудсервіс-Кераміка основну заборгованість у сумі 476 676,00 грн, 3 % в розмірі 1606,00 грн та судовий збір у сумі 7175,00 грн.

В межах даної справи суди, констатувавши відсутність доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.06.2009, встановили, що на виконання умов вищевказаного договору позивачем відповідачу було поставлено цеглу в загальній кількості 418174 шт. на загальну суму 441005,00 грн, та керамблок в кількості 91620 шт. на загальну суму 233671,00 грн.

Як вбачається з довідки AT Укрсоцбанк №3 від 21.12.2018 та виписки по особовому рахунку відповідача ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» за період з 01.01.2012 по 01.01.2015 перерахувало ТОВ «Рембудсервіс-Кераміка» 198 000,00грн (зокрема, перша оплата проведена 24.05.2012) (а.с. 92-94).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 02.06.2009, на посаді керівника юридичної особи ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» перебувала інша особа - ОСОБА_1 (а.с. 35).

Відомості щодо інших осіб, які можуть вчинятися від імені цієї юридичної особи, у тому числі підписувати договори, у ЄДРП, відсутні.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 12.02.2014, на посаді керівника юридичної особи ТОВ Чернівецький молодіжний житловий комплекс» перебував ОСОБА_2 з 18.01.2011(а.с. 85).

До матеріалів справи долучено протокол зборів учасників ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» від 18.01.2011, згідно з яким вирішено призначити директором товариства ОСОБА_2 . Відповідно до вказаного протоколу присутніми учасниками були представник і голова ТОВ «Укржитлокомплекс» ОСОБА_5 та представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 (а.с. 82).

Поряд з тим, в матеріалах справи також наявний протокол загальних зборів учасників ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» №2 від 06.11.2007, згідно з яким вирішено обрати директором товариства ОСОБА_2 , та наказ №7 від 06.11.2007, відповідно до якого ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс»(а.с. 71-72).

Доказів здійснення реєстраційних дій щодо призначення ОСОБА_2 директором відповідно до вказаного рішення в матеріалах даної справи немає.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення загальних зборів учасників товариства ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» від 21.09.2015 згідно з наказом від 19.10.2015 ОСОБА_2 відсторонений від виконання службових обов`язків на період до закінчення кримінального провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.11.2015 у справі №727/7059/15-ц, прийнятого за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» про поновлення ОСОБА_2 на роботі з 29.07.2015, відмовлено у задоволенні вказаного позову у зв`язку з відсутністю факту звільнення ОСОБА_2 з посади директора товариства(а.с.73).

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Предметом даного спору є вимоги ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.06.2009 та стягнення безпідставно сплачених коштів 198 000 грн, у зв`язку з тим, що такий договір підписаний особою яка не мала прав його підписувати.

Згідно з частиною першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частина перша статті 92 ЦК України визначає поняття цивільної дієздатності юридичної особи та передбачає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Таким чином, цивільну дієздатність, тобто здатність власними діями і у власному інтересі створювати відповідні права та обов`язки, юридична особа реалізує через свої органи, які формуються та діють відповідно до установчих документів та вимог законодавства.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на положення статті 237 ЦК України утворює правовідносини представництва, в яких орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Відповідно до частини 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом з тим, далі вказано, що обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 760/8121/16-ц, на захист прав третіх осіб, які виступають у правовідносинах з юридичними особами, у тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень.

За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-2612цс15, а також Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 710/2175/15-ц, від 31.10.2018 у справі №664/998/17, від 07.11.2018 у справі № 466/10270/15-ц, від 31.01.2019 у справі № 922/4371/17.

Статтею 16 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців " (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачено, що єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до статті 17 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців " в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості щодо юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові та ідентифікаційні номери фізичних осіб - платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Статус відомостей Єдиного державного реєстру врегулюваний статтею 18 вказаного Закону, згідно якою якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Згідно з ст. 20 вказаного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком ідентифікаційних номерів фізичних осіб - платників податків.

Як вбачається з матеріалів даної справи, оспорюваний договір купівлі-продажу від 02.06.2009 зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс-кераміка» договір підписано директором цього товариства Димедом В.Г., а зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» - директором Фонарюком А.З. та скріплений печатками обох сторін.

Разом з тим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 02.06.2009, на посаді керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» перебувала інша особа - Лавров О.М (а.с. 35).

Відомості щодо інших осіб, які можуть вчинятися від імені цієї юридичної особи, у тому числі підписувати договори, у ЄДРП, відсутні.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 12.02.2014, Фонарюк А.З. був керівником ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» з 18.01.2011(а.с. 85).

Відтак, з огляду на наведені вище положення ст.ст. 18, 20 " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ", відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу, проявивши розумну обачність, мав реальну можливість перевірити в загальнодоступному Єдиному державному реєстрі наявність у ОСОБА_2 повноважень на укладення спірного договору від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в процесі розгляду справи №926/553/19 суди досліджували обставини, пов`язані з взаємним виконання сторонами умов договору від 02.06.2009. В межаї цієї справи суд не оцінювали обставини, які в подальшому стали підставами в обґрунтування позову про визнання правочину недійсним - обставини, пов`язані з укладенням оспорюваного у цьому спорі правочину не повноважною на це особою.

Також апеляційний суд вважає обгрунтованим відхилення судом посилань відповідача на обставини у справі №727/7059/15-ц, де зазначалось про перебування ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» на підставі рішення засновників від 06.11.2007, так як матеріали справи свідчать протилежне: згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 02.06.2009, на посаді керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» перебував ОСОБА_1 .

Доказів спростування (визнання недостовірною) інформації, що ОСОБА_1 , станом на момент укладення оспорюваного договору не був керівником позивача в матеріалах справи немає.

При цьому, суд зауважує, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 910/2360/19).

Доказів здійснення державної реєстрації відомостей про те, що ОСОБА_2 був керівником позивача станом на час підписання договору від 02.06.2009 в матеріалах справи немає. Як зазначено вище, станом на 02.06.2009 на посаді керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» перебував ОСОБА_1 .

Щодо посилань апелянта на подальше виконання сторонами договору, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку ст. 241 ЦК не може бути застосована, оскільки у даних правовідносинах правочин укладений від імені особи іншою особою, яка не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

Щодо обставин здійснення оплати переданого товару, то як вбачається з банківської виписки по рахунку відповідача, перша оплата проведена 24.05.2012, тобто після призначення ОСОБА_2 керівником позивача у січні 2011року.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи скаржника та погоджується з висновком суду першої інстанції про існування підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним у зв`язку недодержанням в момент його вчинення вимог, які встановлені частиною другою статті 203 ЦК України, а саме відсутністю у ОСОБА_2 необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення цього правочину від імені ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс».

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.

Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц зазначено, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначав, що ст.1212 ЦК регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Системний аналіз положень статей 11, 177, 202, 1212 ЦК дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 02.08.2018 по справі №910/15363/17, від 10.08.2018 року по справі № 910/22442/16).

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відтак колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що оскільки договір купівлі-продажу від 02.06.2009 є недійсним з моменту його вчинення, збереження сторонами майна за цим договором здійснено поза межами правової підстави, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про повернення позивачу сплачених ним грошових коштів у розмірі 198 000 грн.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 у справі № 926/848/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рембудсервіс-Кераміка від 17.08.2022(вх. суду від 22.08.2022 №01-05/2072/22)- залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 у справі № 926/848/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 27.01.2023

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець