ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 Справа № 914/2914/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС», с. Тростянець, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР», м. Львів

про стягнення 220 063,75 грн

за участю представників: не викликалися

Обставини розгляду справи.

14.11.2022 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС», с. Тростянець, Львівська область до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР», м. Львів про стягнення 220 063,75 грн.

Ухвалою від 25.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань. Ухвалою суду від 25.11.2022, зокрема, було встановлено відповідачу для подання відзиву на позов строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали.

26.09.2022 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» надійшло клопотання про долучення доказів, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу (вх. №26701/22 від 26..09.2022).

09.01.2023 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №485/23 від 26.12.2022).

25.01.2022 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» надійшла відповідь на відзив (вх. №1847/23 від 25.01.2023).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві та відзиві пояснення, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товару №63/41001204, на виконання умов якого 04.02.2022 відповідачу згідно видаткових накладних було передано у власність товар на загальну суму 282 913,20 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, заборгованість становить 122 913,20 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу нараховано пеню в сумі 40 709,00 грн, штраф в сумі 24 582,64 грн, інфляційні в сумі 31 858,91 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 220 063,75 грн.

У поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 04.11.2022 та 10.11.2022 відповідачем було сплачено 40 000,00 грн. Зважаючи на наведене, розмір заборгованості становить 82 913,20 грн. З огляду на існуючий розмір заборгованості розмір штрафу в разі наявності підстав для його стягнення повинен становити 16 582,64 грн. Водночас, на думку відповідача підстави для стягнення штрафу відсутні, оскільки положенням договору про штраф передбачено його нарахування у разі оплати товару після поставки товару, про що повинно бути погоджено сторонами. Однак, сторонами не погоджувалося нарахування такого виду стягнення у разі здійснення оплати товару після його поставки. Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у заявленому ним обсязі.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

22.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР» (покупець) було укладено договір поставки №23/06-20.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язується проводити поставку (продаж) покупцю у власність товар, окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець (відповідач) зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

На виконання умов вищевказаного договору, позивач передав відповідачу згідно видаткових накладних №46 від 04.02.2022, №46 від 04.02.2022, №47 від 04.02.2022, №48 від 04.02.2022 товар на загальну суму 282 913,20 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати за товар.

Згідно п. 6.5. договору при простроченні оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення від суми заборгованості, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 20 відсотків від суми простроченої заборгованості. Дана відповідальність застосовується у разі оплати за товар після його поставки, що повинно бути погоджено сторонами.

Як ствердив позивач, відповідач частково у розмірі 130 000,00 грн оплатив вартість товару, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на дату подання позову згідно його даних становив 122 913,20 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 122 913,20 грн основного боргу, 40 709,00 грн пені, 24 582,64 грн штрафу, 31 858,91 грн інфляційних.

04.11.2022 та 10.11.2022 відповідач оплатив вартість товару в сумі 40 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2146 від 04.11.2022 та №2175 від 10.11.2022.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з умов договору, сторони погодили, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати за товар (п. 6.5. договору).

Водночас, відповідачем не було здійснено попередню оплату вартості товару, позивач передав товар відповідачу без дотримання вимоги про попередню оплату. Таким чином, сторони відступили від положень п. 6.5. договору та погодились провести розрахунки після отримання відповідачем товару.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки. Таким чином, відповідач має право вимагати у відповідача оплати вартості товару одразу після його отримання відповідачем, а відповідач зобов`язаний сплати вартість товару.

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником щодо оплати вартості товару, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

09.01.2023 відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копії платіжних доручень від №2146 від 04.11.2022 та №2175 від 10.11.2022 на підтвердження сплати боргу в розмірі 40 000,00 грн.

Як встановлено судом, сплачені відповідачем кошти в сумі 40 000,00 грн було перераховано позивачу до дати, коли позивачем позовну заяву було надіслано до суду та до відкриття провадження у даній справі (ухвала суду від 25.11.2022).

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 40 000,00 грн є безпідставною та до задоволення не підлягає.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

З врахуванням цих положень позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 40 709,00 грн, штраф в сумі 24 582,64 грн та інфляційні в сумі 31 858,91 грн.

Оскільки судом встановлено, що розмір простроченої заборгованості на момент пред`явлення позову становив 82 913,20 грн, а позивачем розрахунок штрафу проведений з урахуванням суми заборгованості у розмірі 122 913,20 грн, судом здійснено перерахунок штрафу з огляду на розмір заборгованості, який встановлений судом. Після здійсненого судом перерахунку розмір штрафу повинен становити 16 582,64 грн.

Судом перевірено розрахунок пені та інфляційних та встановлено, що такі нараховано позивачем правильно, з урахуванням суми заборгованості, яка існувала на момент таких нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 82 913,20 грн основного боргу, 40 709,00 грн пені, 16 582,64 грн штрафу, 31 858,91 грн інфляційних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 400,00 грн надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000582 від 19.04.2017, ордеру ВС №1157467 від 16.09.2022, договору №20/ЮО/2021 про надання правової допомоги від 20.12.2021, акту про виконані роботи №2 від 20.12.2022 на суму 6 400,00 грн, опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, платіжного доручення №466 від 21.12.2022 на суму 6 400,00 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ознайомившись з вищезазначеними документами, оцінивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400,00 грн є співмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме адвокатом позивача складалися документи як по суті справи, так і з процесуальних питань.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позов було задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача у розмірі, пропорційному до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР», м. Львів, вул. Варшавська, буд. 136, кв. 30 (ідентифікаційний код 41001204) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС», с. Тростянець, вул. Зелена, буд. 3Б, Миколаївський район, Львівська область (ідентифікаційний код 43896172) 82 913,20 грн основного боргу, 40 709,00 грн пені, 16 582,64 грн штрафу, 31 858,91 грн інфляційних, 2 581,01 грн судового збору, 5 004,16 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 25.01.2023.

Суддя Мазовіта А.Б.