ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 січня 2023 року Справа № 903/907/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Кошового В.А, розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (45606, Волинська обл., Луцький р-н, с. Рованці, вул. Промислова, буд. 5 А, )

до відповідача: Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича (44700, Волинська обл., м. Володимир, вул. Ганни Жежко, буд. 9, )

про стягнення 21 320 806, 91 грн.

Представники сторін:

від позивача: Давидюк М.В. адвокат;

від відповідача: Кушнірук А.В.- адвокат;

Встановив: Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» звернулось з позовом до Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича, в якому просить стягнути 21 320 806, 91 грн. заборгованість в т.ч.: 16 400 620, 70 грн. основного боргу, 4 920 186, 21 грн. -штрафу та витрати пов`язані із сплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежно виконує договірні зобов`язання за договором купівлі-продажу №1409/958451 від 14.09.2021 в частині своєчасної оплати за поставлені сільськогосподарські товари.

Ухвалою суду від 24.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання суду на 21.12.2022.

Ухвалою суду від 21.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2023.

Представник відповідача в судовому засіданні просить суд зменшити суму нарахованих позивачем санкцій до суми, яка дорівнюватиме 1% нарахованих позивачем санкцій, а саме: 49 201,86 грн., та здійснити справедливий розподіл судових витрат у зв`язку з частковим визнанням позовних вимог. Звертає увагу суду на те, що у разі не зменшення штрафних санкцій нарахованих позивачем, відповідач не в змозі буде своєчасно виконувати вкрай важливі у даний час зобов`язання перед державним бюджетом та працівниками підприємства та в подальшому буде змушений призупинити будь-яку господарську діяльність, що може призвести до банкрутства.

Представник позивача в судову засіданні заперечує доводи відповідача, щодо зменшення розміру штрафних санкцій до 1 відсотка, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доками.

Крім того, вказує, що наявність збитків у позивача, які зумовлені не своєчасним виконанням зобов`язання відповідачем.

Також зазначає, що посилання відповідача на форс-мажорні обставини, зумовлені воєнними діями на території України є безпідставними, оскільки відповідач посилається на дані обставини лише як на факт, при цьому не наводячи обставин, які зумовили неможливість виконання зобов`язань саме для нього.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (продавець) та Фермерським господарством «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича (покупець) укладено договір купівлі-продажу №1409/958451.

Відповідно до умов договору продавець в порядку та на умовах цього договору зобов`язується продати у власність покупця засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, зернові та олійні культури, дизпаливо, мікродобрива, інший товар, зазначений в накладних та/або специфікаціях до цього договору (товар), а покупець в свою чергу зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору).

Кількість товару, ціна, умови продажу (переходу права власності на товар) товару обумовлюються сторонами в договорі та в накладних та/або специфікаціях на товар (додатках до договору), які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 договору).

Загальна кількість товару, що передається у власність покупця за цим договором, становить суму всіх накладних по кількості (п. 2.3 договору).

Вартість однієї одиниці товару на кожну конкретну партію товару зазначається в специфікаціях на товар та/або у видаткових накладних (п. 3.1 договору).

Загальна вартість товару, що передається у власність покупця за цим договором, становить суму всіх накладних по вартості з урахуванням коригування відповідно до курсу євро/долара США до гривні на день що передує оплаті. (п. 3.2 договору).

Покупець зобов`язується провести оплату кожної партії товару в термін, зазначений у специфікації до цього договору (п. 3.5 договору).

У випадку прострочення строків/термінів оплати за поставлений товар, покупець сплачує продавцю вартість товару з врахуванням індексу інфляції, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, а також штраф в розмірі 30% від суми простроченої заборгованості. Продавець має право самостійно визначати, які саме з вказаних в цьому пункті санкцій можуть бути застосовані до покупця (п. 7.3.1 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2022 а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1 договору).

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору купівлі- продажу №1409/958451 від 14.09.2021. Договір предметом судового розгляду не був, недійсним в судовому порядку не визнавався.

На виконання умов договору сторони погодили кількість, вартість, ціну товару у специфікаціях, які долучені до матеріалів справи (Т.1, а. с. 6-17).

Позивач передав відповідачу товар на загальну суму 16 400 620,70 грн., що підтверджується видатковими накладними, які долучені до матеріалів справи (Т. 1 а. с. 18-29).

Згідно п. 5 специфікацій до договору строк оплати товару за специфікаціями становив: до 15.11.2022 (а.с.6), до 15.11.2022 (а.с.7), до 15.11.2022 (а.с.8), до 15.11.2022 (а.с.9), до 15.11.2022 (а.с.10), до 01.09.2022 (а.с.11), до 01.09.2022 (а.с.12), до 01.09.2022 (а.с.13), до 01.09.2022 (а.с.14), до 01.09.2022 (а.с.15), до 01.09.2022 (а.с.16), до 15.11.2022 (а.с.17)

Однак, відповідач отриманий товар згідно умов договору купівлі-продажу №1409/958451 від14.09.2021 не оплатив.

Заборгованість відповідача становить 16 400 620,70 грн., підтверджена матеріалами справи, відповідачем визнана та підлягає до стягнення в силу ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4 920 186, 21 грн. - штрафу за порушення строків оплати товару на підставі п. 7.3.1 договору.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 7.3.1 договору визначено, що у разі порушення строків оплати (невиконання умов договору) покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30 % від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару. Позивач

Нараховані позивачем 3 777 146 грн. 20 коп. штрафу підставні та підлягають до стягнення з відповідача відповідно до п. 7.3.1 договору, оскільки є його договірним зобов`язанням.

Відповідач у відзиві визнав основну заборгованість в повному об`ємі та просить зменшити розмір штрафних санкцій до 1% від суми нарахованих санкцій. При цьому, посилається на форс мажорні обставини, а саме воєнний стан в Україні, введений з 24.02.2022.

Відповідно до ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України), чи є даний випадок винятковий.

Суд погоджується з тим, що повномасштабне вторгнення рф на територію України 24.02.2022 та введення у зв`язку з цим воєнного стану є форс мажорною обставиною.

Однак, форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку (постанова ВС КГС від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21).

Отже, доведення причинно-наслідкового зв`язку в даному випадку є обов`язковим.

Проте, суд зазначає, що строк виконання зобов`язань щодо оплати поставленого товару виник задовго до 24.02.2022, сторони здійснюють свою господарську діяльність на території України, на якій не відбувалося активних воєнних дій, відповідач не наводить жодних обставин неможливості виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені, умовами договору. Зменшення нарахованих штрафних санкцій, перш за все, повинно бути обґрунтоване та вмотивоване з огляду на конкретні обставини. Саме лише загальне посилання відповідача на введення воєнного стану, що унеможливило виконання саме грошового зобов`язання (не зобов`язання в натурі тощо) не є достатньою підставою для зменшення нарахованого штрафу.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України). Умовами договору передбачено у разі прострочки розрахунків сплату боргу з врахуванням інфляції, нарахування штрафу в розмірі 30 % від суми боргу та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Позов поданий про стягнення боргу без врахування інфляційних втрат та пені.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Крім того, сторони самостійно та власний розсуд визначили відповідальність за договором, договір не визнано недійсним.

Стаття 233 ГК України, стаття 551 ЦК України передбачає право суду, а не обов`язок зменшувати штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС №902/855/18 від 13.01.2020, №916/469/19 від 27.01.2020.

Однак, відповідач не навів конкретні та фактичні обставини, які спричинили не виконання зобов`язання за договором №1409/958451 від 14.09.2021 в строк з 01.09.2022 по 15.11.2022 та не подав належних та допустимих доказів в їх підтвердження, а відтак обставини, які дають правові підстави для зменшення штрафу відсутні.

Отже, судом досліджено та встановлено, що відповідач не виконав умови договору купівлі-продажу, а тому позивачем правомірно нараховано штраф в сумі 4 920 186,21 грн., який є підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідач у відзиві (до початку розгляду справи по суті) визнав основну суму боргу в розмірі 16 400 620,70 грн. повністю.

Згідно ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, з огляду на положення ст.130 Господарського процесуального кодексу України та ст.7 Закону України "Про судовий збір" позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору за позовні вимоги про стягнення з відповідача 123 004,66 грн. В іншій частині судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 196 807,45 грн. слід покласти на відповідача.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач довів належними та допустимими доказами позовні вимоги, відповідач доказів неможливості виконання зобов`язання в строк, передбачений договором, не подав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 130,232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича (вул. Ганни Жежко, 9, м.Володимир, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (45606, Волинська обл., Луцький р-н, с. Рованці, вул. Промислова, 5а, ) 21 320 806, 91 грн. заборгованість в т.ч.: 16 400 620, 70 грн. основного боргу, 4 920 186, 21 грн. -штрафу та 196 807,45 грн. судовий збір.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (45606, Волинська обл., Луцький р-н, с.Рованці, вул. Промислова, 5а, ) судовий збір в сумі 123 004,66 грн., який сплачений платіжним дорученням №208610 від 23.11.2022 на загальну суму 319812,10 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

30.01.2023

Суддя В. М. Дем`як