ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023м. ДніпроСправа № 904/3358/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллан-Пак" (49022, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 6, офіс 207, ідентифікаційний код 34870651) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Моноліт" (52010, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Балівка, вул. Центральна, буд. 49, ідентифікаційний код 40710373) про стягнення 24 412,10 грн. заборгованості за поставлений товар, 4 012,97 грн. пені, 102,33 грн. 3% річних

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аллан-Пак" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом вих.№298 від 14.08.2022 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Моноліт" заборгованості на загальну суму 28 527,40 грн., з яких:

- 24 412,10 грн. заборгованість за поставлений товар;

- 4 012,97 грн. пеня за період з 17.02.2022 по 07.08.2022;

- 102,33 грн. 3% річних за період з 18.06.2022 по 07.08.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №С-1088 від 23.09.2021 щодо своєчасної та повної оплати за товар отриманий за видатковою накладною №2366 від 08.11.2021 на суму 100 412,10 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/3358/22, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №904/3358/22 відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аллан-Пак" (далі - позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Моноліт" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №С-1088 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов`язався у встановлені терміни, в порядку та на умовах, визначених договором, за кількістю і в асортименті у відповідності із замовленням покупця, передати у власність покупця плівку, сировину, обладнання, матеріали та інші товари, які надалі іменуються товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти товар і сплатити його вартість за цінами, попередньо узгодженими сторонами.

Відповідно до п.1.2 договору на підставі листа-заявки покупця продавець складає і направляє покупцю на узгодження специфікацію, в якій вказується асортимент, кількість, ціна товару, загальна вартість партії товару, умови і термін поставки товару, умови і термін оплати товару, а також рахунок на оплату партії товару.

Товар поставляється по асортименту, найменуванню, кількості, ціні, технічним характеристикам, попередньо погодженими сторонами в специфікації, та зазначеними продавцом в супроводжуючих постачання документах (п.1.3 договору).

Продавець здійснює поставку товару окремими партіями відповідно до заявки покупця протягом всього часу дії договору. Партією вважається товар, поставлений по одній специфікації та зазначений в одній видатковій накладній (п.1.4 договору).

Поставка товару здійснюється у відповідності із замовленням покупця (п.3.1 договору).

Поставка товару може здійснюватися на умовах самовивозу покупцем зі складу продавця або доставки продавцем до складу покупця, в залежності від того, які умови поставки будуть обрані та погоджені сторонами та зазначені в специфікації (п.3.2 договору).

Строк поставки кожної окремої партії товару передбачено в специфікації, за умови підтвердження прийняття заявки в роботу зі сторони продавця (п.3.3 договору).

Моментом здійснення поставки товару і моментом виконання зобов`язань по постачанню продавцем вважається дата передачі-приймання товару в місці поставки, що підтверджується підписанням відповідної накладної уповноваженим представником покупця (п.3.7 договору).

Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі партії товару від продавця до покупця та підписання уповноваженими представниками сторін відповідних накладних. Продавець несе всі ризики загибелі, пошкодження, псування товару до моменту здійснення поставки. Ризик загибелі, випадкового знищення або пошкодження товару переходить до з моменту прийняття останнім товару згідно з супроводжуючими постачання документами (п.3.8 договору).

Відповідно до п.6.1 договору оплата за товар здійснюється покупцем згідно кожної специфікації до договору шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок продавця. Покупець також має право розрахуватися за договором достроково.

Згідно з п.12.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, які залишилися невиконаними (п.12.2 договору).

У Специфікації №3 від 30.09.2021 сторони погодили кількість, номенклатуру та вартість товару, умови оплати: відстрочка платежу на 21 календарний день з моменту відвантаження товару.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 100 412,10 грн., що підтверджується видатковою накладною №2366 від 08.11.2021, яка скріплена печатками та підписані уповноваженими представниками сторін договору.

Позивач посилається на неналежне виконання покупцем зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати, а саме здійснивши лише часткову оплату поставленого товару у сумі 76 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою. Основна заборгованість за товар становить 24 412,10 грн., що є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору щодо повної оплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, наявними видатковими накладними, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 24 412,10 грн. основного боргу за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За порушення умов договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України та договору (п.9.1 договору).

Відповідно до п.9.2.1 договору покупець за договором несе відповідальність за порушення термінів розрахунків, передбачених п.6.1 договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені до стягнення із відповідача на користь позивача належить пеня у сумі 4 012,97 грн. за період з 17.02.2022 по 07.08.2022.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем здійснено нарахування 3% річних за період з 18.06.2022 по 07.08.2022 у сумі 102,33 грн. Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних до стягнення із відповідача на користь позивача належить 3% річних у сумі 102,33 грн. за період з 18.06.2022 по 07.08.2022.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 481,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллан-Пак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Моноліт" про стягнення 24 412,10 грн. заборгованості за поставлений товар, 4 012,97 грн. пені, 102,33 грн. 3% річних задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Моноліт" (52010, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Балівка, вул. Центральна, буд. 49, ідентифікаційний код 40710373) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллан-Пак" (49022, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 6, офіс 207, ідентифікаційний код 34870651) 24 412,10 грн. заборгованості за поставлений товар, 4 012,97 грн. пені, 102,33 грн. 3% річних та витрати по сплату судового збору у сумі 2 481,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Е.М. Бондарєв