ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2023 р. Справа№ 910/4567/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Ткаченка Б.О.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІТОН"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022

у справі № 910/4567/22 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІТОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС"

про стягнення заборгованості у розмірі 60 703, 77 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АДІТОН» (далі за текстом - ТОВ «АДІТОН») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС» (далі за текстом - ТОВ «ТД-ГЕРМЕС») про стягнення 60 703, 77 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом, укладення якого підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR AVC-2002 в частині оплати наданих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №910/4567/22 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи наявна заявка №10 на виконання перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.04.2021, адресована відповідачем ФОП Квачко І.Г. , якому і було сплачено за транспортно-експедиторські послуги згідно з платіжним дорученням №2175 від 28.04.2021 на суму 64 798, 00 грн.

В силу приписів статті 307 ГК України вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

З міжнародної товарної накладної CMR AVC-2002 вбачається, що вантажовідправником є «АйПіЕм Потейто Груп ЛТД» (графа 22). Графа завірена відтиском печатки вказаного підприємства та скріплена підписом.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що було погоджено інший порядок розрахунків за здійснення міжнародного перевезення, ніж той, який передбачений ст. 307 ГК України. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 60 703, 77 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги, її доводів та заперечень на неї.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «АДІТОН» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі № 910/4567/22 як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального (ст.ст. 916, 929-935 ЦК України, ст.ст. 1,4,5,9 Конвенції Про договір міжнародного автомобільного перевезення, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини) та процесуального права (ст.ст. 2, 80, 238 ГПК України) та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що факт укладення договору перевезення між позивачем та відповідачем підтверджується міжнароною товарно-транспортною накладною CWR AVC - 2002, в той час, як ФОП Квачка І.Г. та ТОВ «Гранд-Мегалот» не є ані перевізниками, ані іншими учасниками правовідносин з перевезення спірного вантажу, оскільки їх не зазначено у наведеній ТТН CWR AVC - 2002.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, зазначаючи при цьому, що спірне перевезення було здійснено ФОП Квачко Г.І. на підставі укладеного з ним договору. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач послався на понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 18 147 грн, зазначивши при цьому, що відповідні докази судових витрат будуть надані суду після узгодження сторонами акта прийому-передачі виконаних робіт, в установлений ГПК України строк.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2022 апеляційну скаргу ТОВ "АДІТОН" у справі № 910/4567/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Ткаченко Б.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4567/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АДІТОН" на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Після надходження до суду матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АДІТОН" на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі № 910/4567/22; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Обставини, що стали підставою спору, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, на підставі міжнародної накладної CMR AVC-2002 в період з 08 квітня 2021 року по 14 квітня 2021 року позивачем виконано перевезення вантажу, замовником перевезення, власником вантажу та його отримувачем є відповідач.

Листом від 11.06.2021 №1032 позивачем на адресу відповідача направлено акт виконаних робіт №1558 від 14.04.2021, рахунок №2001 від 14.04.2021 та заявлено вимогу перерахувати оплату за надані послуги з перевезення згідно з міжнародної транспортної накладної CMR AVC-2002 у сумі 60703, 77 грн.

Вартість наданих послуг визначено позивачем із наступних складових: 5 добових по Україні - 3000, 00 грн., 2 доби за кордоном - 5 353, 86 грн, заробітна плата - 3000, 00 грн, витрати дизельного пального - 24 976, 00 грн, інші витрати (дозвільні документи на митницю, оплата доріг, тощо) - 7 476, 45 грн., дохід перевізника - 16112,93 грн., що підтверджується копією відповідної бухгалтерської довідки № 45 від 18.01.2022.

У відповідь на зазначену вимогу відповідач листом №21 від 06.07.2021 повідомив, що підстави для перерахування коштів відсутні, оскільки перевезення згідно CMR AVC-2002 по маршруту JM Anna Paulowna 8313 RN Rutten (Нідерланди) - м. Київ (Україна) транспортним засобом було виконано іншою особою, а саме ФОП Квачко І.Г., відповідно до договору доручення №2401/1/19 від 24.01.2019 на транспортно-експедиційне обслуговування по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом та заявки №10 на виконання перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.04.2021. Саме ФОП Квачко І.Г. відповідач оплатив за перевезення 64 798, 00 грн.

Наведені обставини і стали підставою для звернення ТОВ «АДІТОН» з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 638 ЦК визначає, що укладеним є договір, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Особа, яка отримала оферту, яка містить усі істотні умови договору і виражає намір особи, яка зробила пропозицію, вважати себе зв`язаною умовами оферти у разі її прийняття, виражає свою згоду щодо змісту істотних умов договору або навпаки незгоду у момент ознайомлення із змістом пропозиції.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини 1 та 2 статті 640 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в самій пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом (постанова Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 642/8624/19).

Верховний Суд в постанові від 08.12.2021 у справі № 922/3783/20 висловив правову позиція, згідно з якою обидві сторони договору мають бути ознайомлені про факт існування названої згоди. Моментом укладення договору є одержання оферентом відповіді від акцептанта про прийняття пропозиції.

Визначення моменту одержання відповіді залежить від способу укладення договору.

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК.

За змістом положень статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Як вбачається з матеріалам справи, у вимозі щодо перерахування оплати за надані послуги з перевезення згідно з міжнародної транспортної накладної CMR AVC-2002 у сумі 60703, 77 грн. та надісланому відповідачу акту приймання-передачі позивач посилався на заявку №1/04-3 від 01.04.2021, відповідно до якої він здійснював спірне перевезення.

Разом з тим, такої заявки відповідача на здійснення спірного перевезення позивачем суду не надано.

За відсутності заявки відповідача, тобто, оферти на укладення спірного договору, доказів щодо погодження сторонами ціни договору, апеляційний господарський суд вважає не доведеним належними та допустимими доказами факту досягнення між сторонами згоди щодо істотних умов здійснення спірного перевезення та прийняття його виконання відповідачем.

В той же час, міжнародна транспортна накладна CMR AVC-2002 сама по собі не є беззаперечним доказом укладення сторонами спірного договору між сторонами спору за наявності наданих відповідачем доказів здійснення перевезення ФОП Квачко І.Г., яким місцевим господарським судом надано належну оцінку.

Зокрема, відповідачем було надано договір доручення 24.01.2019 №2401/1/19 за умовами якого ФОП Квачко І.Г., діючи по дорученню та за рахунок коштів відповідача, як замовника, взяв на себе зобов`язання надати послуги по організації перевезень каботажних, експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом за допомогою транспортних послуг «Перевізника», тобто організовує перевезення найманим транспортом за маршрутами вказаними у разовому замовленні згідно з діючим законодавством України, вимогами міжнародних узгоджень та конвенцій у галузі міжнародних автомобільних перевезень, на підставі підписаного сторонами замовлення визначаючого умови виконання кожного перевезення, яке передається по факсу та має, за узгодженістю сторін, юридичну силу оригіналу; 28.04.2021, заявку відповідача №10 на виконання перевезення вантажу автомобільним транспортом; платіжне доручення №2175, за яким відповідач здійснив оплату за транспортні послуги згідно з рахунком №32 від 09.04.2021 на розрахунковий рахунок ФОП Квачко І.Г. на суму 64 798, 00 грн.; підписаний відповідачем та між ФОП Квачко І.Г. акт здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) №32 від 16.04.2021 про те, що виконані наступні роботи (послуги): транспортно-експедиторські по маршруту 1761 JM Anna Paulowna-Rasing, 14, 8313 RN Rutten (Нідерланди) - ПП «Ягодин» та транспортно-експедиторські послуги по території України виконані у повному обсязі. Ціна робіт (послуг) відповідно до документу складає 64 798, 00 грн.; ПДВ 0, 00 грн. Сторони не мають ніяких претензій одна до одної;

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору №2401/1/19, на підставі погодженої сторонами заявки №10, ФОП Квачко І.Г. були надані послуги щодо здійснення організації перевезення вантажу по маршруту 1761 JM Anna Paulowna-Rasing, 14, 8313 RN Rutten (Нідерланди) - Київ-Гостролуччя.

До того ж, як вірно враховано місцевим господарським судом, вантажовідправником у наведеній накладній вказано «АйПіЕм Потейто Груп ЛТД».

Апеляційний господарський суд в даному випадку зважає на те, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Законодавством покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18.

З огляду на зазначене вище, враховуючи принцип вірогідності доказів,

апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про доведення відповідачем належними та більш вірогідними доказами факту здійснення спірного перевезення ФОП Квачко І.Г., а відтак правомірною є відмова в позові.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції частини дев`ятої статті 80 ГПК України, оскільки суд врахував при ухваленні рішення недопустимі докази (копія договору про надання правничої допомоги № б/н від 10.04.2018; копія додаткової угоди №16 від 20.06.2022 до договору про надання правничої допомоги; копія додатка до додаткової угоди №16 від 20.06.2022 (Перелік (опис) робіт з представництва); копія рахунку на оплату №00251 від 30.06.2022; копія виписки по рахунку від 13.07.2022 на суму 18 067, 00 грн; копія акта прийому-передачі виконаних робіт з надання правової/правничої допомоги по справі від 01.09.2022), які не направлялися позивачу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини дев`ятої статті 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, а відтак ненадсилання копій відповідних доказів фактично призводить до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом, позбавляє можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку (подібний за змістом висновок викладено у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/2821/18).

У випадку недотримання вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншому учаснику справи, а також у разі ненадання суду підтвердження факту такого надсилання суд з огляду на положення статті 80 ГПК України не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 10.12.2019 у справі № 902/844/18.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується дотримання відповідачем вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншому учаснику (позивачу) з метою надання можливості надати свої пояснення чи заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх розрахунку (а.с.201, 202). Отже відповідні підстави апеляційного оскарження, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що оскаржене рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІТОН» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №910/4567/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «АДІТОН».

Матеріали справи № 910/4567/22 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді Б.О. Ткаченко

С.І. Буравльов