ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

18 січня 2023 року Справа № 926/4275/22

За позовом Міського комунального підприємства Газкомплектприлад

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 13681,80 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Меленко О.С..

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство Газкомплектприлад звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 13681,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем був порушений порядок внесення платежів за користування торговельним місцем та за надані послуги по утримуванню такого торговельного місця в належному стані у відповідності до укладеного та перезаключеного Договору №43 від 01.09.2021 року.

Оскільки відповідач продовжував не вносити платежі за користування торговельним місцем та за надані послуги по утримуванню торговельного місця в належному стані у останнього перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.03.2022 року по 31.10.2022 року у сумі 13681,80 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 листопада 2022 року, позовну заяву №926/4275/22 передано судді Тинку О.С.

При досліджені позовної заяви судом було встановлено, що відповідачем є фізична особа.

Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року постановлено: звернутися до Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області (58000, м. Чернівці, вул. Шептицького, 25, ) з запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ); зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області (58000, м. Чернівці, вул. Шептицького, 25, ) протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання даної ухвали надіслати на поштову адресу Господарського суду Чернівецької області у письмовій формі інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

16 листопада 2022 року до суду надійшов лист Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області, в якому управління повідомляє суд, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 18 листопада 2022 року прийнято справу № 926/4275/22 до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначити 05 грудня 2022 року.

Під час розгляду справи в судовому засіданні, 05 грудня 2022 року, представник позивача подала до суду на виконання ухвали від 18 листопада 2022 року заяву, в якій повідомила офіційну електронну адресу підприємства для отримання судових рішень в електронній формі.

Окрім того, представник позивача подала до суду клопотання (вх. №4799) про долучення документів до матеріалів справи, а саме: розрахунок заборгованості відповідача - ОСОБА_1 за послуги по утриманню торгового місця №150 в належному стані за період з 01 вересня 2021 року по 31 жовтня 2022 року.

Ухвалою суду від 05 грудня 2022 року відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 19 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року постановлено: розгляд справи по суті в судовому засіданні відкласти на 18 січня 2023 року; повідомити ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

Сторони явку представників у судове засідання 19 грудня 2022 року не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду не відомі, відзив на позов відповідачем до суду не подано.

При цьому, 11 січня 2023 року представник Міського комунального підприємства Газкомплектприлад подала до суду клопотання (вх. №138) про розгляд справи без участі учасника судового процесу (представника позивача) за наявними в матеріалах справи документами.

Поштові кореспонденції направлені судом на юридичну адресу відповідача: АДРЕСА_3 (згідно відомостей наданими в листі-відповіді на запит Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області) повернулись до суду з довідками АТ Укрпошти з вказаними причинами повернення кореспонденції - Адресат відсутній за вказаною адресою та За закінченням терміну зберігання.

При цьому суд вважає за необхідне зазначає наступне.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

За загальними вимогами пункту 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 року №270, поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставці до дому (п. 92. правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою Судова повістка в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою Судова повістка, які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, правилами не передбачено.

Оскільки довідками Укрпошти підтверджено факт відсутності відповідача за адресою, тому день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання зокрема відзиву на позов, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2018 року у справі № 916/3188/16.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участі. При цьому, неотримання відповідачем кореспонденції від судового органу є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В той же час, відповідача неодноразово було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України Про доступ до судових рішень та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області та визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався своїми процесуальними правами, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

28.12.2019 року між МКП 'Тазкомплектприлад" (далі - МКП) та п.п. ОСОБА_1 (далі- Користувач ) укладено договір № 43.

31 серпня 2021 року у зв`язку із реконструкцію торгового об`єкту та зміною площі торгового об`єкту, сторони перезаключили Договір №43 з 01.09.2021 року.

Згідно пункту 1.1-1.3 Договору №43, МКП надає, а користувач приймає в строкове платне користування торговельне місце № 150 на території ринку автозапчастин по АДРЕСА_4 для здійснення продажу промтоварів або надання послуг з торгового об`єкту типу ПАВІЛЬЙОН площею 10 м2. Передача торговельного місця, зазначеного в п. 1.1., здійснюється під час підписання цього договору, засвідчується цим договором і не потребує акту приймання-передачі. Передача торговельного місця без згоди МКП іншій особі заборонена.

Відповідно до пунктів 2.1-2.2 Договору №43 від 01.09.2021 року, користувач сплачує МКП плату за надання послуги по утриманню торговельного місця в належному стані в сумі 22,00 грн. в день щомісячно до 15 числа поточного місяця в касу ринку або в безготівковому порядку по перерахунку на розрахунковий рахунок МКП відповідно до встановлених рахунків. Плату за послугу з утримання торговельного місця в належному стані підлягає сплаті Користувачем незалежно від результатів провадження господарської діяльності Користувача.

Користувач сплачує МКП плату за надання послуги по утриманню торговельного місця в належному стані в сумі 46,56грн. в день щомісячно до 15 числа поточного місяця в касу ринку або в безготівковому порядку по перерахунку на розрахунковий рахунок МКП відповідно до встановлених рахунків. Користувач сплачує МКП додаткову оплату за послуги, пов`язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства із розрахунку 2 (дві) гривні в місяць за кожен кв. метр корисної площі. Плату за послугу з утримання торговельного місця в належному стані підлягає сплаті Користувачем незалежно від результатів провадження господарської діяльності Користувача (пункти 2.1-2.3 Договору №43 від 28.12.2019 року).

Пунктом 5.5 Договору №43 від 01.09.2021 року унормовано, що ставки плати за послугу можуть змінюватися протягом терміну дії цього договору. Зміна ставок плати за послугу не потребує внесення змін в договір, а оформляється окремим додатком до договору.

Згідно пункту 5.3 Договору №43 від 01.09.2021 року, плата за послуги справляється за кожен день торгівлі, крім установленого вихідного дня НЕДІЛІ. При торгів, вихідний день плата за послугу справляється за день торгівлі через РРО до початку торгівлі згідно затверджених тарифів.

Пунктом 3.3.1 3.3.1. Договору №43 від 01.09.2021 року сторонами встановлено, що МКП має право вимагати від користувача своєчасно та в повному обсязі сплачувати послугу, визначену розділом 2 цього Договору.

Договір складений в 2-х примірниках, які мають однакову силу, вступає в дію з 01.09.2021р. і діє до 01.09.2022 р. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором (пункт 6.1 Договору №43 від 01.09.2021 року).

Доказів розірвання Договору №43 від 01.09.2021 року, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору та його переукладанні, або визнання недійсним договорів внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Внаслідок укладення Договору №43 від 28.12.2019 року, а в подальшому при переукладанні на Договору №43 від 01.09.2021 року, між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважаться таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає його правильним, тож загальна сума заборгованості за користування торговим місцем та за надані послуги по утримуванню торговельного місця в належному стані за Договором №43 від 28.12.2019 року та Договором №43 від 01.09.2021 року за період з 01.03.2022 року по 31.10.2022 року включно складає 13681,80 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач направив відповідачу претензію №103 від 14.09.2022 року стосовно наявної заборгованості у сумі 15865,50 грн. Однак, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем відповіді від відповідача на означену претензію.

Нездійснення відповідачем оплати рахунків за користуванням торговельним місцем та за надані послуги позивача по утримуванню торговельного місця в належному стані у строки, встановлені пунктом 2.1. Договору №43, стало підставою для звернення з позовом до суду.

Доказів сплати відповідачем суми боргу до матеріалів справи не надано.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Приписами статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до пункту 1 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що вимоги позивача до відповідача стосовно стягнення заборгованості за надані послуги по утримуванню торговельного місця в належному стані за період з 01.03.2022 року по 31.10.2022 року у сумі 13681,80 грн є обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Решта доводів, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представника позивача були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №325 від 03.11.2022 року.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.

Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи сторонами понесено не було.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Міського комунального підприємства Газкомплектприлад (58029, м. Чернівці, вул. Шухевича, 8 А, код 14268108) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за користуванням торговельним місцем та за надані послуги по утримуванню торговельного місця в належному стані за період з 01.03.2022 року по 31.10.2022 року у сумі 13681,80 грн- задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1 ) на користь Міського комунального підприємства Газкомплектприлад (58029, м. Чернівці, вул. Шухевича, 8 А, код 14268108) заборгованість за користуванням торговельним місцем та за надані послуги по утримуванню торговельного місця в належному стані за період з 01.03.2022 року по 31.10.2022 року у сумі 13681,80 грн та судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 ГПК України, повне рішення складено та підписано 23 січня 2023 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя О.С. Тинок