УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця

18.01.2023Справа № 910/4601/13

Господарський суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Нечай О.В., судді Бойко Р.В., Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у судовому засіданні

скаргу Мамедової Райфи Теймуразівни

на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича

у справі № 910/4601/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

до Фізичної особи-підприємця Мамедової Райфи Теймуразівни

про стягнення 27 052,18 грн

Представники учасників справи: відповідно до протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Старокиївський банк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мамедової Райфи Теймуразівни (далі - відповідач) заборгованості в розмірі 27 052,18 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва (головуючий суддя Нечай О.В., судді Марченко О.В., Цюкало Ю.В.) від 03.09.2014 у справі № 910/4601/13 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 18 477,39 грн, пеню в загальному розмірі 8 574,79 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 720,50 грн.

29.09.2014 на виконання вищевказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (головуючий суддя Морозов С.М., судді Марченко О.В., Усатенко І.В.) від 23.02.2021 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2014 у справі № 910/4601/13 з Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 (головуючий суддя Нечай О.В., судді Марченко О.В., Трофименко Т.Ю.) було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4601/13, поновлено строк для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі №910/4601/13 до виконання, видано дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4601/13 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мамедової Райфи Теймуразівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" (01033, м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, буд. 6/8; ідентифікаційний код: 19024948) відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 18 477 грн 39 коп., пені в загальному розмірі 8 574 грн 79 коп. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 720 грн 50 коп.

28.11.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла скарга Мамедової Райфи Теймуразівни на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича.

Вказана скарга мотивована тим, що постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 70186428 від 31.10.2022 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа до виконання давно сплинув.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022, у зв`язку із закінченням терміну повноважень у судді Цюкала Ю.В., який приймав участь у колегіальному розгляді справи № 910/4601/13, скаргу Мамедової Райфи Теймуразівни передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., судді Бойко Р.В., Марченко О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 розгляд скарги Мамедової Райфи Теймуразівни на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича у справі № 910/4601/13 призначено на 14.12.2022.

У судове засідання 14.12.2022 з`явився представник боржника, представник стягувача та приватний виконавець не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 14.12.2022 судом було оголошено перерву до 18.01.2023.

Ухвалою Господарського процесуального кодексу України стягувача та приватного виконавця було повідомлено про те, що судове засідання призначено на 18.01.2023.

16.01.2023 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 18.01.2023 з`явився представник боржника, представник стягувача та приватний виконавець не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 18.01.2023 судом було відмовлено у задоволенні клопотання стягувача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його безпідставністю.

Представником скаржника (боржника) Власенком А.Г. було усно заявлено відвід секретарю судового засідання Будніку П.О., у задоволенні якого судом було відмовлено.

У судовому засіданні 18.01.2023 представник скаржника просив задовольнити вищезазначену скаргу.

Розглянувши у судовому засіданні 18.01.2023 скаргу боржника, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом на дату видачі наказу) виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 327 чинної редакції Господарського процесуального кодексу України.

Станом на дату видачі наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4601/13 діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), який передбачав, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання (пункт 2 частини першої статті 22, пункт 1 частини першої статі 23 цього Закону).

Судом встановлено факт пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у цій справі до виконання і відкриття виконавчого провадження № 51766195, а також винесення 28.03.2017 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Водночас, 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIІI (далі - Закон № 1404-VIІI), яким збільшено строк пред`явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (частини перша, друга статті 12 цього Закону).

У пункті 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже законодавець збільшив до трьох років строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 Законом № 1404-VIII, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016, та строк пред`явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016 (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.12.2018 у справі № 910/11424/15, від 20.05.2019 у справі № 904/10285/15, від 30.07.2019 у справі № 922/3137/15, від 26.12.2019 у справі № 910/339/10).

З огляду на положення статті 12 Закону № 1404-VIІI, наказ Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 був дійсний для пред`явлення до виконання до 28.03.2020.

Як було вказано вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2014 у справі № 910/4601/13 з Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання і видано дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4601/13.

У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) (заява № 27238/95) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Як встановлено судом, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 боржником не оскаржувалась, є чинною, а встановлені у ній обставини не спростовані.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду обов`язковою умовою для видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (близька за змістом правова позиція щодо умов видачі дубліката виконавчого документа викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 24/234, від 10.09.2018 у справі № 5011-58/9614-2012, від 21.01.2019 у справі № 916/215/15-г, від 23.05.2019 у справі № 5023/1702/12, від 11.11.2019 у справі № 5/229-04, від 01.04.2020 у справі № 916/924/16, від 18.06.2020 у справі № 24/262, від 03.08.2020 у справі № 904/9718/13, від 17.09.2020 у справі № 19/093-12).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 2-836/11).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 05.07.2012 "Глоба проти України", пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стаття перша Закону № 1404-VIІI визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею другою Закону № 1404-VIІI виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIІI передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIІI під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIІI виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIІI виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2022 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кошарським Олександром Володимировичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70186428 з виконання наказу № 910/4601/13, виданого 29.09.2014 Господарським судом міста Києва.

Суд зазначає, що в якості боржника за виконавчим провадженням Закон № 1404-VIІI визначає саме фізичну особу, на яку покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За приписами частини 1 статті 50, статі 51, частини 1 статті 52 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу фізичної особи - підприємця, не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності такої особи та жодним чином не обмежує їх.

Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Тобто однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання, у тому числі за укладеними договорами, не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 686/19162/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 916/403/21 зазначено, що суб`єктом права власності визнається саме фізична особа. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у її власності. З урахуванням вищенаведеного, правовий статус підприємця для фізичної особи - це виключно реалізація додаткових прав та обов`язків, які накладаються цим статусом, а відокремлення майна, в тому числі грошових коштів, фізичної особи та фізичної особи - підприємця є необґрунтованим.

Відтак, оскільки наявність або відсутність статусу фізичної особи - підприємця не впливає на обов`язок фізичної особи виконати грошові зобов`язання, які виникли у неї як підприємця, а також зважаючи на поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд дійшов висновку про правомірність відкриття Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кошарським Олександром Володимировичем виконавчого провадження № 70186428 щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4601/13.

З огляду на наведене та беручи до уваги спрямованість дій приватного виконавця на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, з метою захисту та реалізації прав стягувача, а також те, що ці дії було вчинено виконавцем з дотриманням вимог Закону № 1404-VIІI, у задоволенні скарги Мамедової Райфи Теймуразівни на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича у справі № 910/4601/13 слід відмовити.

Керуючись статтями 234, 235, 339 - 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Мамедової Райфи Теймуразівни на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича у справі № 910/4601/13 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.01.2023

Головуючий суддя О.В. Нечай

Судді Р.В. Бойко

О.В. Марченко