ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2023 р. Справа№ 910/22035/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 (повний текст складено 09.08.2022)

у справі № 910/22035/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м. Київ

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У січні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП "Київтеплоенерго", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 41 749,19 грн., з яких: 34 108,25 грн основного боргу, 2401,00 грн 3% річних та 5239,94 грн інфляційної складової боргу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем, як особою, яка на праві господарського відання володіє та є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 44.4 кв. м, норм Закону України "Про теплопостачання" в частині здійснення оплати за фактично спожиту ним теплову енергію, внаслідок чого за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року виникла заборгованість у розмірі 16 388,56грн, право вимоги щодо якої позивач отримав за договором про відступлення права вимоги від 11.10.2018 №601-18, а також за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 17 719,69 грн. Позивач стверджує, що оскільки законом встановлено обов`язок споживача оплачувати послуги з теплопостачання не дивлячись на відсутність договірних відносин, відповідач зобов`язаний сплатити не лише існуючу заборгованість, а також і нараховані позивачем відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на користь КП "Київтеплоенерго" грошові кошти: основного боргу - 34 108,25 грн, 3% річних - 2 401,00 грн, інфляційної складової боргу - 5 239,94 грн та судовий збір - 2 270,00 грн.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів, що відповідачу надані комунальні послуги з теплопостачання до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке знаходиться на його балансі, в період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року на загальну суму 16 388,56 грн, право вимоги яких позивач набув за Договором про відступлення права вимоги №601-18від 11.10.2018 №601-18, та в період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року на загальну суму 17 719,69 грн. При цьому суд першої інстанції зазначив, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Водночас, виходячи з тлумачення статей 205, 642 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції визнав укладеним між сторонами договір на постачання теплової енергії НОМЕР_2 від 19.01.2021, проект якого направлений позивачем відповідачу листом №30/5/1265 від 27.01.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чека від 01.02.2021, оскільки протягом місяця з дня отримання відповідачем вказаного проекту договору останній про свою відмову його укласти чи про свою незгоду з його умовами позивачу у письмовому вигляді не направив, втім споживав надану позивачем теплову енергію.

Зважаючи на доведеність факту прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд першої інстанції визнав обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом у даній справі, оскільки закінчення позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року припало на період дії карантину, а тому відповідно до приписів пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України її необхідно вважати продовженою на строк дії карантину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" 12.09.2022 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі № 910/22035/21 скасувати, прийнявши постанову про відмову у задоволенні позову з покладенням на позивача судових витрат.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Так, за твердженням відповідача, суд першої інстанції:

- не перевірив належність відповідачу нежитлового приміщення площею 44,4 кв.м в будинку АДРЕСА_1, яке б ґрунтувалося на якомусь із передбачених законодавством правових титулів, а також не надав оцінку поданим відповідачем доказам про належність зазначеного приміщення громадянину ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №35/20 від 16.07.2020 та наявним у справі корінцям нарядів, доданих до позову, які вказують, що споживачами в будинку АДРЕСА_1 є інші юридичні особи, а саме: КП "ЦОС Шевченківського району", ТОВ "Комфортна вежа", ТОВ "Київжитлосвіт", до яких відповідач не має жодної правової причетності;

- не врахував посилання відповідача у відзиві на позов та позивача у позовній заяві, що письмовий договір про купівлю-продаж теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладався;

- не встановив опалювальну площу будинку чи приміщень у будинку та не перевірив її відповідність тій площі, яка була опалена за рахунок поставленої теплової енергії у спірний період;

- будь-які рахунки, квитанції чи інші документи на оплату відповідачеві не направлялися, а тому в нього не виникло обов`язку здійснювати оплату за теплову енергію.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що орієнтовний (попередній) розмір витрат апелянта на оплату професійної правничої допомоги адвоката становить 5 000,00 грн, докази на підтвердження чого будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано ним 23.08.2022; клопотання про зупинення виконання рішення та клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022 справу № 910/22035/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів: Коробенко Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/22035/21; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/22035/21 до надходження матеріалів справи.

18.10.2022 матеріали справи № 910/22035/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про розгляд справи №910/22035/21 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; поновлено КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/22035/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/22035/21; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для подачі відзиву, відповіді на відзив, інших заяв та клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2022 зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/22035/21.

Позиції інших учасників справи.

21.11.2022 КП "Київтеплоенерго" надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає подану відповідачем апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, проти її доводів заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Мотивуючи заперечення проти апеляційної скарги відповідача, КП "Київтеплоенерго" зазначає:

- облікові картки (табуляграми), що роздруковані з переданих за Актом приймання-передавання №23 носіїв/пристроїв зберігання інформації (зовнішніх жорстких дисків, USB) резервних копій баз даних ПК "УНІВАН-ТЕРМАЛ" та ПК "БІТеК" є електронними доказами в паперовій формі у розумінні статей 91, 96 Господарського процесуального кодексу України та первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік", оскільки містять всі необхідні обов`язкові реквізити;

- нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перебуває у відповідача на праві господарського відання, тому саме відповідач як користувач та розпорядник цього приміщення несе зобов`язання по оплаті за спожиту теплову енергію;

- відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію;

- позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою від 17.11.2021 за №30/5/4/17970 щодо оплати заборгованості, яку останній залишив без реагування та задоволення, будь-якої інформації щодо права користування/права власності на визначене нерухоме майно не надав;

- на підтвердження факту постачання у спірний період теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1, позивачем до позовної заяви додані Акт прийняття теплового вузла обліку, корінці нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону, Відомості реєстрації параметрів теплоспоживання (сводная ведомость), складені у відповідності з даними будинкового засобу обліку. При цьому, позивач наголошує, що на підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою в цілому. На окрему частину нежитлового приміщення корінці нарядів не видаються. Зазначений у корінцях нарядів споживач ЖЕК-1012 КП "Центр ОС Шевченківського району" є обслуговуючою організацією, яка здійснює комплексне обслуговування всього житлового будинку в цілому за вказаною адресою, тому саме він зазначений у корінцях нарядів;

- в матеріалах справи наявні облікові картки за особовим рахунком № НОМЕР_1 ; довідка про нарахування за теплову енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 ; розрахунок суми основного боргу за особовим рахунком НОМЕР_2, якими підтверджується розмір заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми заборгованості;

- зобов`язання зі сплати 3% річних та інфляційних втрат є акцесорними, додатковими до основного, а тому їх стягнення відповідає положенням чинного законодавства.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відзиву на апеляційну скаргу, яке обґрунтовано запровадженням воєнного стану в Україні, у зв`язку з яким згідно з рекомендаціями Ради суддів процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, розглянувши вищевказане клопотання, дійшла висновку про його задоволення, у зв`язку з поважністю причин пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (кредитор) та КП "Київтеплоенерго" (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 (далі - Договір цесії), відповідно до якого кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії станом на 01.08.2018.

За змістом пункту 1.2 Договору цесії перелік договорів (особових рахунків) споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання Додатку 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1, сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

У відповідності до пункту 1.3 Договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку №1 до цього Договору.

Так, відповідно до Додатку №1 до Договору цесії позивач набув право вимоги до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" щодо заборгованості за спожиту до 01.05.2018 теплову енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 16 388,56 грн, яка станом на момент звернення до суду з даним позовом не змінилася, що підтверджується довідками про стан розрахунків за спожиту теплоенергію до 01.05.2018.

Позивач листом № 1/5-НОМЕР_1 від 08.04.2019 повідомив відповідача про укладення Договору цесії та просив сплатити заборгованість в 20-денний строк з дня отримання цього листа.

КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" відповіді на зазначений лист позивача не надало та заборгованість не погасило.

На підтвердження балансової належності КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 площею 44,4 кв. м позивач надав Інформацію з офіційного сайту Департаменту комунальної власності м. Києва ІАС "Управління майновим комплексом територіальної громади м. Києва" станом на 01.04.2021. Відповідно до вказаних в ній відомостей відповідач є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1, при цьому площа нежитлових приміщень об`єкту - 0 кв.м.

Як зазначає позивач, ним проводилося постачання теплової енергії до нежитлового приміщення у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, у період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року, що підтверджується Актом прийняття теплового вузла обліку в експлуатацію; Актами про готовність вузла комерційного обліку до роботи; Актами перевірки вузла обліку; корінцями нарядів на включення/відключення будинку в опалювальний період; відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання, складених у відповідності з даними будинкового обліку (СВТУ-11Т, заводський номер 00262); обліковими картками; актами приймання-передавання товарної продукції за вказаний період.

Відповідно до розрахунку основного боргу за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року відповідач має заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію в розмірі 17 719,69грн.

Позивач, наголошуючи на двосторонньому обов`язку, як постачальника так і споживача, щодо укладення договору на постачання теплової енергії, зазначив у позовній заяві про його звернення до відповідача з пропозицією укласти такий договір. На підтвердження даної обставини надав до суду першої інстанції докази надіслання 01.02.2021 на адресу відповідача проекту договору на постачання теплової енергії від 19.01.2021 № НОМЕР_1 з супровідним листом від 27.01.2021 №30/5/3/1265, а саме: копії фіскального чеку, накладної та опису вкладення у цінний лист від вказаної дати за №867.

Додатком №8 до вказаного проекту договору передбачено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення площею 44,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

За твердженням позивача, відповідач на зазначену пропозицію відповіді не надав, запропонований позивачем проект договору не погодив та не підписав, але теплову енергію фактично споживав, ухиляючись від укладення відповідного договору.

Оскільки відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16), позивач 17.11.2021 звернувся до відповідача з вимогою № 30/5/4/17970 про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію, яка існувала станом на 01.10.2021, в тому числі по спірному об`єкту: 16 388,56 грн (до 01.05.2018, набута за Договором цесії) та 17 259,19 грн (поточна), що підтверджується копіями фіскального чеку, описом вкладення у цінний лист та накладною від вказаної дати за №580. За інформацією з сайту АТ "Укрпошта" зазначене поштове відправлення було вручене адресату 22.11.2021.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, позивач зазначив, що в порушення норм чинного законодавства відповідач не сплатив заборгованість за спожиту ним до 01.05.2018 теплову енергію у розмірі 16 388,56грн та не виконав зобов`язання щодо оплати наданих йому послуг з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року у розмірі 17719.69грн. Крім того, за прострочення виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати на вказані суми заборгованості.

За розрахунками позивача загальна сума позовних вимог по заборгованості до 01.05.2018 складає 21 027,87 грн., з яких: основна заборгованість - 16 388,56 грн, 3% річних - 1 476,32 грн, інфляційні втрати - 3 162,99 грн; по заборгованості з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року - 20 721,32 грн, з яких: основна заборгованість - 17 719,69 грн, 3 % річних - 924,68 грн, інфляційні втрати - 2 076,95 грн.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги у даній справі, зазначив, що позивачем не підтверджено належними доказами здійснення теплопостачання у спірні періоди, оскільки з наданих доказів не можливо ідентифікувати об`єкт, якому надавалася послуга з теплопостачання, його опалювальну площу, місцезнаходження тощо. Також відповідач посилався на відсутність договірних відносин між сторонами.

Крім того, відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами КП "Київтеплоенерго" у даній справі.

Із наданих відповідачем доказів убачається, що рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради 19.02.2007 № 187, з метою вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством та ефективного використання комунального майна територіальної громади Шевченківського району міста Києва, вирішено утворити Комунальне підприємство "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради", затвердити його Статут, утворити статутний фонд у розмірі 1 300 000,00грн, передати на баланс та закріпити за ним на праві господарського відання майно територіальної громади Шевченківського району м. Києва, без права передачі під заставу та в оренду об`єктів жилого та нежитлового фонду, згідно додатку 4.

Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" на праві господарського відання закріплено майно згідно з додатком.

Відповідно до додатку до розпорядження від 09.02.2011 №80 за Комунальним підприємством "Керуюча компанія" закріплено жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 5965 кв.м, з площею нежитлових приміщень 44,40 кв.м (поз. 358).

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва":

- перейменовано Комунальне підприємство "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради" в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації;

- передано Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського районну міста Києва.

Згідно з наданою відповідачем копією Договору №35/20 купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26.07.2020 об`єкт малої приватизації - нежитлове приміщення (літ. А) загальною площею 44.40 кв.м, розміщене за адресою: АДРЕСА_1, продано його власником - територіальною громадою м. Києва в особі директора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) Гудзя А.А., фізичній особі ОСОБА_1 . Вказаний договір 16.07.2020 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. та зареєстровано в реєстрі за №838.

04.08.2020 зазначене нежитлове приміщення передано у приватну власність та прийнято фізичною особою ОСОБА_1 , про що складено Акт №37 приймання -передачі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів спростування презумпції правомірності Договору відступлення прав вимоги від 11.10.2018 №601-18, позивач прийняв право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиту до 01.05.2018 теплову енергію у розмірі 16 388,56 грн, а також право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством, додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку з оплати спожитої теплової енергії.

Спір у даній справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати позивачу заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 16388,56 грн (право вимоги набуте позивачем за Договором цесії), а також вартості спожитих за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року послуг із постачання теплової енергії до нежитлового приміщення площею 44,4 кв.м за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Відповідач стверджує, що він не є балансоутримувачем нежитлового приміщення площею 44,4 кв. м у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно, відсутні підстави стягувати з нього спірні грошові кошти.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 (додаток до розпорядження, позиція 358) закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 5965 кв.м, з площею нежитлових приміщень 44,40 кв.м.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 перейменовано Комунальне підприємство "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради" в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (відповідач у даній справі).

Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 №801 "Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 року №80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" внесено зміни до розпорядження №80 від 09.02.2011, зокрема, у назві розпорядження слова "Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" замінено словами "комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва", розділ І "Будівлі і споруди" додатку до розпорядження викладено у новій редакції згідно з додатком 1.

Зміст вказаного розпорядження розміщений на офіційному веб-сайті Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації за посиланням https://shev.kyivcity.gov.ua/files/2019/10/29/801.pdf та є загальнодоступним для ознайомлення.

Так, у додатку 1 до розпорядження від 30.12.2016 №801 міститься Перелік майна, яке передане до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та закріплене на праві господарського відання за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва".

Житловий будинок за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 значиться у додатку 1 до розпорядження від 30.12.2016 №801 за порядковим номером 357 (загальна площа 5965 кв. м, нежилих приміщень 44,40 кв. м).

Зі змісту наказу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.08.2020 №68-ПР "Про затвердження результатів продажу та завершення приватизації об`єкта малої приватизації" (розміщений на сайті Prozorro продажі за посиланням prozorro/sale/auction/UA-PS-2020-05-27-000049-3) убачається, що об`єктом продажу на зазначеному аукціоні було нежитлове приміщення, літ. А, загальною площею 44,4 кв. м, розташоване за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, яке обліковується на балансі КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".

Отже, відповідно до зазначених доказів нежитлове приміщення площею 44.4 кв. м, розміщене у житловому будинку АДРЕСА_1, з 09.02.2011 (розпорядження №80) до 14.08.2020 (наказ №68-ПР про затвердження результатів продажу та завершення приватизації) було закріплене на праві господарського відання та обліковувалося на балансі відповідача.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, будинок по АДРЕСА_1 у м. Києві оснащений інженерною мережею з централізованого опалення. Нежитлове приміщення площею 44,4 кв.м., розташоване у житловому будинку за вказаною адресою є невід`ємною частиною централізованої системи опалення всього будинку та облік теплоспоживання вказаного приміщення здійснюється пропорційно його опалювальній площі за особовим рахунком НОМЕР_1.

Заперечення відповідача в апеляційній скарзі на те, що у наявних у справі корінцях нарядів, наданих позивачем, споживачами в будинку АДРЕСА_1 є інші юридичні особи, а саме: КП "ЦОС Шевченківського району", ТОВ "Комфортна вежа", ТОВ "Київжитлосвіт", спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Відповідно до відомостей, зазначених у вказаних корінцях нарядів, до централізованої системи опалення підключається будинок за відповідною адресою в цілому. На окрему його частину, зокрема нежитлове приміщення, корінці нарядів не видаються.

Зазначені в корінцях нарядів споживачі КП "ЦОС Шевченківського району", ТОВ "Комфортна вежа", ТОВ "Київжитлосвіт" є обслуговуючими організаціями, яка здійснюють комплексне обслуговування всього житлового будинку в цілому за адресою м. Київ, АДРЕСА_1, саме тому в корінцях нарядів зазначена інформація стосовно вказаних споживачів.

Відповідно до пункту 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила №1198) теплова енергія постачається безперервно.

Згідно з пунктом 36 Правил №1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

Пунктом 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630), встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Пунктом 12 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж станом на момент надання послуг була встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4 та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019.

Разом з цим, відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання будинку, розташованого по АДРЕСА_1 у місті Києві, у спірний період у встановленому законодавством порядку та погодження такого відключення з компетентними органами.

Також, відповідно до пункту 40 Правил №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.

Доводи відповідача про те, що при не укладенні сторонами спору договору відсутні підстави вважати наявним у нього зобов`язання з оплати вартості теплової енергії, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє, зважаючи на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні відносини з жовтня 2017 по жовтень 2021, між сторонами у даній справі регулювались Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), яким визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами (втратив чинність з 01.05.2019), а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189-VІІІ), який введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з частини 1 статті 12 Закону № 2189-VІІІ надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до пункту 44 Правил №1198 за самовільне підключення системи теплоспоживання без укладення договору споживач сплачує штраф згідно із законодавством.

З аналізу положень Правил №1198, зокрема пункту 44, вбачається, що термін "споживач" застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

При цьому, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, поставі Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17, постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі №910/12034/18 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, проте необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.

За вказаних обставин спростовуються аргументи відповідача щодо відсутності підстав для визнання споживача зобов`язаним сплатити вартість фактично спожитої теплової енергії з огляду на відсутність укладеного відповідного договору.

Як убачається зі змісту позовної заяви та оскаржуваного рішення розмір основного боргу визначений позивачем за два періоди: 1) з жовтня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 16388,56грн (право вимоги набуте позивачем за Договором цесії); 2) з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року у розмірі 17 719,69грн.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок основного боргу за теплову енергію за період діяльності АТ "К.Енерго" (до 01.05.2018) у сукупності з Довідкою про нарахування за теплову енергію за період діяльності АТ "К.Енерго", облікових карток за теплову енергію за період діяльності АТ "К.Енерго", колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що відповідачем у період з жовтня 2017 року по жовтень 2018 року спожито теплової енергії на загальну суму 6960,33грн, зокрема:

-у жовтні 2017 року - 0 грн;

- у листопаді 2017 року - 1042,09 грн;

-у грудні 2017 року -1477,03 грн;

- у січні 2018 року - 1178,59 грн;

- у лютому 2018 року - 1647,46 грн;

- у березні 2018 року - 1531,56 грн;

- у квітні 2018 року - 83,60 грн.

Заборгованість у розмірі 9 428,23грн, яка за даними розрахунку позивача виникла у вересні 2017 року, згідно з інформацією Довідки про нарахування за теплову енергію за період діяльності АТ "К.Енерго" фактично спожита відповідачем у період з листопада 2015 року по квітень 2017 року. Так, вартість спожитої відповідачем теплової енергії (без ПДВ) становила:

- у листопаді 2015 року - 592,63 грн;

- у листопаді 2015 року - 124,39 грн;

- у грудні 2015 року - 464,46 грн;

-у січні 2016 року - 784,10 грн;

-у лютому 2016 року -527,88 грн;

- у лютому 2016 року - 325,19 грн;

- у березні 2016 року - 602,52 грн;

- у квітні 2016 року - 338,92 грн;

- у жовтні 2016 року - 183,14 грн;

- у листопаді 2016 року - 510,53 грн;

- у грудні 2016 року -743,22 грн;

- у грудні 2016 року - 32,25 грн;

-у січні 2017 року - 1004,58 грн;

-у лютому 2017 року - 758,02 грн;

-у лютому 2017 року - 118, 14 грн;

- у березні 2017 року - 734,46 грн;

-у квітні 2017 року - 12,43 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача, яка станом на дату укладення Договору цесії становила 16 388,56 грн, утворилася за період з листопада 2015 року по квітень 2018 року, а у межах визначеного позивачем у позовній заяві періоду часу, протягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобов`язання (з жовтня 2017 року по квітень 2018 року) така заборгованість становить 6960,33грн.

Згідно облікових карток по особовому рахунку відповідача, які містять дані щодо типу теплового навантаження, кількості годин роботи, обсягу спожитої теплової енергії (Гкал), шифру та розміру тарифу, у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року позивачем передано, а відповідачем спожито теплової енергії на загальну суму 6960,33 грн (том 1, а.с. 24-29).

Надання позивачем послуги з постачання теплової енергії саме у зазначений період підтверджується також відомостями обліку споживання теплової енергії споживачами будинку АДРЕСА_1 з 23.10.2017 по 05.04.2018 (том 1, а.с. 57-63), корінцем наряду №2299 від 17.10.2017 про включення опалення (початок опалювального сезону) та корінцем наряду №2645 від 04.04.2018 (підписаного представниками постачальника та споживача 05.04.2018) про відключення опалення (кінець опалювального сезону) (том 1, а.с. 49).

Водночас, інформація розрахунку позивача щодо розміру заборгованості в сумі 9 428,23 грн за вересень 2017 року та облікової картки за вересень 2017 року про фактичне споживання теплової енергії на суму 9 428,23грн не підтверджується матеріалами справи, оскільки за даними корінця наряду №2305 від 31.03.2017, підписаного представниками постачальника та споживача 02.04.2017, (том 1, а.с. 48) будинок житловий по АДРЕСА_1, було відключено від опалення 02.04.2017 (кінець опалювального сезону) і, як вже встановлено судом апеляційної інстанції, наступний опалювальний сезон розпочався 17.10.2017 (корінець наряду №2299 від 17.10.2017). Надані позивачем копії сводних відомостей виміру параметрів опалення (відомостей обліку споживання теплової енергії) в опалювальні сезони 2016-2017 та 2017-2018 років (том 1, а.с. 51-63) підтверджують, що позивачем надавались, а відповідачем споживалися послуги з постачання теплової енергії у період з 13.10.2016 по 01.04.2017 та з 23.10.2017 по 05.04.2018 відповідно. Тобто, у вересні 2017 року споживання теплової енергії відповідачем не відбувалося.

З огляду на встановлені обставини, суперечливість наявних у справі доказів на підтвердження існуючої у відповідача заборгованості в сумі 9 428,23грн та періоду її виникнення, не виходячи за межі визначеного позивачем у позовній заяві період часу, протягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобов`язання, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року основного боргу в розмірі 6 960,33 грн, який утворився станом на 01.05.2018 і залишився непогашеним на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у даній справі.

З`ясовуючи обставини щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача вартості спожитих за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року послуг з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення площею 44,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції зважає на встановлений факт передачі 04.08.2020 зазначеного об`єкта нерухомого майна новому власнику - фізичній особі ОСОБА_1 (Акт №37 приймання - передачі) за результатами проведеної приватизації (електронний аукціон №UA-PS-2020-05-27-000049-3, Договір №35/20 купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.07.2020, наказ від 14.08.2020 № 68-ПР "Про затвердження результатів продажу та завершення приватизації об`єкта малої приватизації"). Виходячи зі змісту пунктів 1.3, 3.1, 3.2. 3.3 Договору купівлі- продажу, оформлення і підписання Акта приймання - передачі об`єкта приватизації свідчить про здійснення покупцем сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта та переходу до покупця права власності на проданий об`єкт з можливістю здійснення ним державної реєстрації права власності в установленому законом порядку. Обставини проведення покупцем оплати вартості придбаного об`єкта нерухомого майна підтверджується також інформацією, розміщеною на сайті Prozorro продажі по аукціону UA-PS-2020-05-27-000049-3, яка є загальнодоступною.

Отже, з серпня 2020 року відповідач не є споживачем послуг з постачання теплової енергії до вказаного нежитлового приміщення.

Висновок суду першої інстанції про знаходження на балансі відповідача нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 у місті Києві з посиланням на Інформацію з офіційного сайту Департаменту комунальної власності м. Києва ІАС "Управління майновим комплексом територіальної громади м. Києва", колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковим. Оскільки у зазначеній Інформації наданій позивачем, яка є актуальною станом на 01.04.2021, відсутні відомості щодо нерухомого майна, у відповідній графі значиться 0,00 кв.м, а перебування на балансі відповідача безпосередньо житлового будинку за вказаною адресою не може підтверджувати отримання відповідачем послуг від позивача, так як предметом позову є саме вартість послуг із постачання теплової енергії до нежитлового приміщення площею 44,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на встановлені обставини, з огляду на подані позивачем облікові картки (помісячно), які містять інформацію про обсяги та вартість спожитої відповідачем теплової енергії для потреб опалення (як частки опалювальної площі будинку), корінці нарядів на включення/відключення теплової енергії у будинку АДРЕСА_1, відомості обліку споживання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по серпень 2020 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт споживання відповідачем у спірному періоді теплової енергії на загальну суму 11 386,42 грн (за опалювальний сезон 2018/2019 років - 6 671,99 грн за опалювальний сезон 2019/2020 років - 4714,43 грн).

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, в контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, від 12.07.2018 у справі №910/6654/17, від 12.10.2018 у справі №910/30728/15, від 03.09.2020 у справі №910/17662/19).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 18 Правил №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, з огляду на те, що у спірні періоди (з жовтня 2017 року по квітень 2018 року та з жовтня 2018 року по серпень 2020 року) відповідач фактично споживав послуги з постачання теплової енергії без укладення письмового договору про надання відповідних послуг, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (у строки, визначені законом).

При цьому, оскільки на момент надіслання (01.02.2021) позивачем на адресу відповідача проекту договору на постання теплової енергії від 19.01.2021 НОМЕР_2 нежитлове приміщення площею 44,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, було передано у власність іншій особі за договором купівлі-продажу, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав вважати вказаний договір укладеним.

Доказів сплати відповідачем заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 6960,33 грн за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року та у розмірі 11 386,42 грн за період з жовтня 2018 року по серпень 2020 року матеріали справи не містять.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача з приводу наявності заборгованості відповідача з оплати послуг з постачання теплової енергії у розмірі 6960,33грн за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року та у розмірі 11 386,42 грн за період з жовтня 2018 року по серпень 2020 року. В решті позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 9 428,23 грн за вересень 2017 року та в сумі 6333, 27 грн за період з вересня 2020 року по жовтень 2021 року є безпідставними та не доведеними у встановленому законом порядку.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1476,32 грн та інфляційних втрат в сумі 3 162,99 грн, що нараховані на суму заборгованості 16 388,56 грн з 01.11.2018 по 31.10.2021, а також 3% річних у розмірі 924,68 грн та інфляційних втрат в сумі 2 076,95 грн, що нараховані на заборгованість відповідача, що виникла у період з 01.12.2018 по 31.10.2021 за кожен місяць окремо, згідно з наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З огляду на те, що у спірний період відповідач фактично споживав теплову без укладення відповідного письмового договору він повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (в строки, визначені законом).

У зв`язку з визнанням необґрунтованими визначених позивачем розмірів існуючої у відповідача заборгованості за відповідні періоди, суд апеляційної інстанції здійснив власні розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, не виходячи за межі періоду часу, визначеного позивачем у його розрахунках, протягом якого мало місце прострочення боржника.

Так, за розрахунком апеляційного господарського суду:

1) за прострочення відповідачем сплати заборгованості у розмірі 6960,33 грн, яка виникла за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, підлягає нарахуванню в межах заявленого позивачем періоду з 01.11.2018 по 31.10.2021 інфляційні втрати в сумі 1471,82 грн та 3% річних в сумі 625, 86 грн.

2) за прострочення відповідачем сплати заборгованості за спожиту теплову енергію, що виникла за період з жовтня 2018 року по серпень 2020 року, підлягає нарахуванню у межах заявленого позивачем періоду з 01.12.2018 по 31.10.2021 інфляційні втрати -1766,66 грн та 3 % річних -799,61 грн, а саме:

- із суми заборгованості 1169,50 грн за спожиту у листопаді 2018 року теплову енергії за період з 21.12.2018 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 216,65 грн, 3% річних-100,35 грн;

-із суми заборгованості 1565,36 грн за спожиту у грудні 2018 року теплову енергію за період з 21.01.2019 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 271,61 грн, 3% річних -130,33 грн;

- із суми заборгованості 1442,96 грн за спожиту у січні 2019 року теплову енергію за період з 21.02.2019 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 241,95 грн, 3% річних -116,46 грн;

- із суми заборгованості 1199,57 грн за спожиту у лютому 2019 року теплову енергію за період з 21.03.2019 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 188,65 грн, 3% річних - 94,06 грн;

- із суми заборгованості 1126,84 грн за спожиту у березні 2019 року теплову енергію за період з 21.04.2019 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 164,30 грн, 3% річних - 85,49 грн;

- із суми заборгованості 167,76 грн за спожиту у квітні 2019 року теплову енергію за період з 21.05.2019 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 23,12 грн, 3% річних - 12,31 грн;

- із суми заборгованості 573,66 грн за спожиту у листопаді 2019 року теплову енергію за період з 21.12.2019 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 79,78 грн, 3% річних - 32,01 грн;

- із суми заборгованості 800,08 грн за спожиту у грудні 2019 року теплову енергію за період з 21.01.2019 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 138,83 грн, 3% річних - 66,61 грн;

- із суми заборгованості 1411,57 грн за спожиту у січні 2020 року теплову енергію за період з 21.02.2020 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 197,93 грн, 3% річних - 71,60 грн;

- із суми заборгованості 970,52 грн за спожиту у лютому 2020 року теплову енергію за період з 21.03.2020 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 127,31 грн, 3% річних - 46,92 грн;

- із суми заборгованості 779,52 грн за спожиту у березні 2020 року теплову енергію за період з 21.04.2020 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 95,25 грн, 3% річних - 35,71 грн;

- із суми заборгованості 179,08 грн за спожиту у квітні 2020 року теплову енергію за період з 21.05.2020 по 31.10.2021 інфляційні втрати - 28,28 грн, 3% річних - 7,76 грн.

В решті позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі - 2001,46 грн та 3% річних в сумі - 975,53 грн, є необґрунтованими.

Як вже зазначалося, відповідачем порушено питання щодо пропуску позивачем позовної давності.

Так, позовні вимоги, які визнані судом апеляційної інстанції заявленими обґрунтовано, стосуються стягнення заборгованості, що виникла за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року включно та з жовтня 2018 року по серпень 2020 року включно, а позовна заява подана до господарського суду 29.12.2021, що підтверджується відміткою АТ "Укрпошти" про дату оформлення поштового відправлення на конверті.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відтак, з урахуванням приписів зазначеної норми, трирічний строк звернення з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу за листопад 2017 року (перший період, в якому відповідачем споживалася теплова енергія, строк сплати якої збіг 20.12.2017) по квітень 2018 року (останній період опалювального сезону 2017/2018 років, строк сплати спожитої у цей період теплової енергії збіг 20.05.2018) а також за листопад 2018 року(строк сплати спожитої у цей період теплової енергії збіг 20.12.2018) станом на день звернення з позовом до суду першої інстанції (29.12.2021) є таким, що закінчився відповідно 20.12.2020-20.05.2021, 20.12.2021.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що за приписами статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Предметом спору у даній справі є періодичні платежі, а отже позовна давність застосовується щодо кожного періоду (місяця), за який виникла заборгованість.

Водночас, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

11.03.2020 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою установив з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк карантину на всій території України неодноразово продовжувався та станом на час звернення позивача до господарського суду з позовною заявою у даній справі не закінчився.

З огляду на зазначене, закінчення позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, яка виникла за спірний період з листопада 2017 року по квітень 2018 року, а також за листопад 2018 року, припало на період дії карантину, а отже строк звернення з відповідними вимогами до суду відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України продовжено і відсутні підстави вважати, що позовна давність щодо вказаних вимог спливла.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року в розмірі 6960,33 грн, нараховані на зазначену заборгованість інфляційні втрати в сумі 1471,82 грн та 3% річних в сумі 625,86 грн, а також позовні вимоги про стягнення основного боргу за період з жовтня 2018 року по серпень 2020 року в розмірі 11 386,42 грн, нараховані на вказану суму (в розрізі місячних платежів) інфляційні втрати в загальній сумі 3238,48 грн та 3 % річних в загальній сумі 1425,47 грн підлягають задоволенню, оскільки є підставними та обґрунтованими, заявлені в межах позовної давності. В решті позовних вимог слід відмовити.

Отже, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, новому розподілу підлягають сума судового збору, сплачена позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу підлягають заявлені відповідачем у відзиві на позовну заяву витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного провадження позовні вимоги КП "Київтеплоенерго" задоволені частково, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне здійснити у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат понесених позивачем у даній справі, поклавши їх на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При розподілі витрат на професійну правничу допомогу слід застосовувати правила частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

- у разі задоволення позову - на відповідача;

- у разі відмови в позові - на позивача;

- у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 12 частини 3 Господарського процесуального кодексу України установлено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частин 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" , згідно з якою договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Главою 52 Цивільного кодексу України передбачено загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підставі зазначених норм чинного законодавства колегія суддів апеляційного господарського суду доходить таких висновків:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність";

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись визначеними главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години роботи того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18 та від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.

На підтвердження понесених витрат відповідач надав суду першої інтсанції разом з відзивом на позовну заяву такі докази: витяг з договору про надання правничої допомоги від 06.04.2021 №161, укладений між адвокатом Орловим О.О. (адвокат) та КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (клієнт); додаткову угоду №2 від 30.12.2021 до договору від 06.04.2021 №161; розрахунок витрат на правничу допомогу та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що наявний в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги від 06.04.2021 №161 наданий відповідачем не у повному обсязі. Вказаний договір міститься на 4 сторінках, при цьому перші дві сторінки договору містять вступну частину та предмет договору з пункту 1.1 по пункту 1.2, обов`язки адвоката (пункти 2.1-2.7), тоді як третя і четверта сторінки розпочинаються з пункту 5.5 та закінчуються пунктом 11. Тобто, в матеріалах справи відсутня частина договору з пункту 2.8 по пункт 5.4.

Так, відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги від 06.04.2021 №161 клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором та діючим законодавством України, доручає, а адвокат зобов`язується відповідно до доручення клієнта надавати за плату (або безоплатну) правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених законодавством України та цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору правова допомога представляє собою представництво інтересів у статусі позивача, відповідача, третьої особи, представництво його інтересів перед суб`єктами права, у тому числі перед усіма фіскальними, адміністративними, судах першої, апеляційної, касаційної інстанцій загальної та інших органах державної влади, а також надання йому інших видів правової допомоги, у відповідності і на умовах даного договору при провадженні у цивільних, адміністративних та господарських справах на будь-яких їх стадіях.

Додатковою угодою №2 від 30.12.2021 до договору від 06.04.2021 №161 сторони, керуючись Законом України "Про публічні закупівлі", чинного цивільного та господарського законодавства, дійшли згоди продовжити строк дії договору для проведення процедури закупівлі на початку наступного 2022 року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі, до 28.02.2022.

Інших додаткових угод відповідачем до суду не надано.

Відтак, дослідженням поданих відповідачем доказів встановлено, що ним не надано до суду додаткову угоду про погодження між сторонами суми гонорару адвоката. Водночас, у наявній в матеріалах справи частині тексту договору відсутні умови (пункти) щодо погодження суми гонорару адвоката.

Колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує, що за змістом статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" не було подано до суду відповідного правочину, укладеного у належній формі, зі змісту якого можливо було б зробити висновок про те, в якій саме формі (фіксований розмір чи погодинна оплата) сторонами було погоджено оплату адвокатських послуг за надання правової допомоги у суді першої інстанції.

Натомість, відповідачем було долучено до відзиву розрахунок витрат на правничу допомогу, згідно якого адвокат надав клієнту такі послуги:

- надання усних та письмових консультацій стосовно предмету спору та змісту позовних вимог - 500,00 грн;

- правовий аналіз документів - додатків до позову, виявлення правових підстав для подання відзиву - 1 000,00 грн;

- підготовка правового обґрунтування щодо здійснення правового захисту у справі - 1 000,00 грн;

- пошук правових позицій, правових висновків Верховного Суду з питань, які стосуються предмету спору - 500,00 грн;

- оформлення відзиву на позовну заяву, додатків до відзиву на позов - 4 000,00грн;

- представництво інтересів відповідача в суді за цим позовом - 2 000,00 грн;

- підготовка процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи -1 000,00 грн.

Разом: 10 000,00 грн.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що даний розрахунок не може слугувати доказом погодження між відповідачем та адвокатом вартості наданих послуг, оскільки розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, та/або порядок її обчислення повинен визначатися у самому договорі про надання правової допомоги. Отже, саме по собі надання розрахунку за відсутності в договорі обумовленого розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру такого гонорару. До того ж, поданий адвокатом Орловим О.О. розрахунок підписано лише адвокатом, тобто не погоджений клієнтом - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".

За таких обставин, оскільки у даному випадку відсутня об`єктивна можливість пересвідчитися про наявність домовленості між КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та адвокатом Орловим О.О. щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару за надання правової допомоги в суді першої інстанції, а також враховуючи заперечення іншої сторони, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу за договором від 06.04.2021 №161 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України пов`язує змагальність сторін зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи , викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на встановлені у даній справі обставини у їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/22035/21 ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Отже, апеляційна скарга КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/22035/21 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити частково.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, місто Київ, вулиця Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код 34966254) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 18 346,75 грн, 3 % річних у розмірі 3238,48 грн, 1425,47 грн інфляційних втрат та 1251,14 грн судового збору.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, місто Київ, вулиця Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код 34966254) 1670,11 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи №910/22035/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир