ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Справа № 926/3156/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівці Енергосервіс

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецькі теплові мережі

про стягнення заборгованості за договором оренди майна у сумі 225 540,17 грн

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Паращук Д.В.

Представники сторін:

Від позивача (в режимі ВКЗ) адвокат Турутя З.О.;

Від відповідача Забашта О.С.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Чернівці Енергосервіс звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецькі теплові мережі про стягнення заборгованості за договором оренди майна у сумі 225 540,17 грн.

Позов обґрунтований тим, що 01 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Чернівці Енергосервіс та Товариством з обмеженою відповідальністю Чернівецькі теплові мережі укладено Договір № 0122/1 оренди майна та Договір № 0122/2 оренди майна, відповідно до яких Орендодавець за плату передає, а Орендар приймає в оренду протягом дії строку Договору: Модульна котельна 400 кВт, Модульна котельна 600 кВт, бункери запаса топлива та відкатні ворота.

Далі позивач вказує, що станом на дату звернення до суду, Орендар не здійснив розрахунок за своїми зобов`язаннями, які виникли на підставі укладених Договорів, а загальна заборгованість за двома Договорами складає 159 978 грн. Крім цього, позивачем нараховано штрафні санкції на загальну суму 65 562,17 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 серпня 2022 року, судову справу № 926/3156/22 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 25 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху; встановлено строк для виправлення недоліків позовної заяви - 5 днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19 вересня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 25 серпня 2022 року відкладено підготовче судове засідання на 03 жовтня 2022 року.

03 жовтня 2022 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнім позов не визнається повністю.

Представник відповідача у наданому відзиві зазначає, що 31 січня 2022 року між сторонам підписані Акти приймання-передачі майна до Договорів оренди майна, згідно яких Орендодавець прийняв, а Орендар повернув майно Орендодавцю.

Окрім цього відповідач зауважує, що протягом лютого 2022 року квітня 2022 року, жодних претензій з приводу ймовірного користування майном до ТОВ Чернівецькі теплові мережі від ТОВ Чернівці Енергосервіс висунуто не було, чим знехтував засобами досудового врегулювання спору.

Також представник відповідача вказує, що позивачем не надано належних та достовірних доказів направлення претензії відповідачу.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 19 жовтня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19 жовтня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; в судовому засіданні оголошено перерву до 14 листопада 2022 року.

11 листопада 2022 року до канцелярії суду надійшли Додаткові пояснення відповідача.

У наданих поясненнях представник відповідача зазначає, що у ТОВ Чернівці Енергосервіс наявна заборгованість перед ТОВ Чернівецькі теплові мережі за іншими договірними зобов`язаннями сторін на загальну суму 166 766, 95 грн.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та перенесення судового засідання; підготовче засідання у справі № 926/3156/22 відкладено на 28 листопада 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі № 926/3156/22; призначено справу до розгляду по суті на 12 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року судове засідання у справі № 926/3156/22 відкладено на 11 січня 2023 року.

Адвокат позивача в судовому засіданні 11 січня 2023 року підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 11 січня 2023 року заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (відеозапис).

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 11 січня 2023 року відповідно до статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, встановивши фактичні обставини у справі, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Так, 01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Чернівці Енергосервіс (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Чернівецькій теплові мережі (Орендар) укладено Договори оренди майна № 0122/1 та № 0122/22.

Дослідивши зазначені договори, судом встановлено, що вони є аналогічними за своїм змістом, окрім пунктів 1.1., 1.2, 1,3., 4.2. в яких зазначено об`єкт оренди, його балансова вартість, місце його передачі, прийому та ціна за оренду майна.

Частиною 1 статті 759 ЦК України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно пунктів 1.1., 1.2. Договору оренди майна № 0122/2, Орендодавець за плату передає, а Орендар приймає в оренду протягом строку дії цього Договору: Модульна котельня 400 кВт (далі - майно), характеристики якого визначені Актом приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною цього Договору. Балансова вартість майна складає 1 333 333,33 гри. (Один мільйон триста тридцять три тисячі триста тридцять три гривні 33 копійки).

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2. обох Договорів, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін та діє до 31.01.2022 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по даному Договору. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Пунктом 1.3. Договору оренди майна № 0122/2 встановлено, що майно орендується, а також передається та приймається за адресою: м. Чернівці, вул. І. Підкови, 11.

Відповідно до пункту 1.1., 1.2. Договору оренди майна № 0122/1, Орендодавець за плату передає, а Орендар приймає в оренду протягом строку дії цього Договору: Модульна котельня 600 кВт, Бункер запаса топлива, Відкатні ворота (далі - майно), характеристики якого визначені Актом приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною цього Договору. Балансова вартість майна складає 1 666 666,67 гри. (Один мільйон шістсот шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень 67 копійки).

Пунктом 1.3. Договору оренди майна № 0122/1 встановлено, що майно орендується, а також передається та приймається за адресою: Чернівецькій обл., м. Заставна, вул. Незалежності, 111.

Відповідно до пунктів 1.5., 1.6. Договору, приймання майна в оренду та повернення його Сторонами здійснюється за актами приймання - передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору. Оренда за цим Договором є платною.

Як вбачається з акту приймання-передачі майна до Договору оренди № 0122/1, позивач передав відповідачу: модульну котельню 600 кВт вартістю 1 516 666,67 грн, бункер запаса топлива вартістю 100 000,00 грн, відкатні ворота вартістю 50 000 грн.

Як вбачається з акту приймання-передачі майна до Договору оренди № 0122/2, позивач передав відповідачу: модульну котельню 400 кВт вартістю 1 333 333,33 грн.

В подальшому, означене майно було повернуто відповідачем 31 січня 2022 року, що визнається обома Сторонами та підтверджується актами приймання-передачі майна до Договору оренди № 0122/1, Договору оренди № 0122/2.

Згідно пунктів 4.1., 4.3., 4.5., 4.6., 4.7. Договорів, ціна договору складається із плати за оренду майна. Орендар вносить плату за оренду майна до 10 (десятого) числа місяця наступним за звітним періодом, з урахування за один місяць, що йде за розрахунковим, однак в будь-якому випадку не пізніше закінчення строку дії цього договору. Орендар має право виконати свій обов`язок щодо проведення розрахунків за договором достроково в будь-якому розмірі та без попереднього погодження Орендодавця. Розрахунки за цим договором проводяться у безготівковій формі у національній валюті України -гривні шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця. Під час проведення розрахунків допускається за попереднім письмовим погодженням сторін зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Згідно статті 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 4.2. Договору оренди майна № 0122/2, за оренду майна за цим Договором Орендар зобов`язаний вносити щомісячну плату протягом строку дії договору у розмірі 71 122,00 гри. (Сімдесят одна тисяча сто двадцять дві гривні 00 копійок), без ПДВ.

Пунктом 4.2. Договору оренди майна № 0122/1, за оренду майна за цим Договором Орендар зобов`язаний вносити щомісячну плату протягом строку дії договору у розмірі 88 856,00 гри. (Вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень 00 копійок), без ПДВ.

Згідно пункту 4.4., обох Договорів, Орендар зобов`язаний підписати та передати Орендодавцю акти виконаних робіт в строк не пізніше 5 (п`яти) днів з моменту надання йому актів виконаних робіт.

Так, після закінчення дії Договорів, Сторонами складено, підписано та скріплено печатками Акт надання послуг № 31/01 від 31 січня 2022 року до Договору № 0122/1 та Акт надання послуг № 31/01-1 від 31 січня 2022 року до Договору № 0122/2.

Відповідно до Акту наданих послуг № 31/01 до Договору № 0122/1, оренда майна за січень 2022 року складає 88 856,00 грн.

Згідно Акту наданих послуг № 31/01-1 до Договору № 0122/2, оренда майна за січень 2022 року складає 71 122,00 грн.

Згідно пунктів 5.1, 5.1.1. обох Договорів, у випадку порушення Договору, Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 610 ЦК України, несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що наявна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором оренди майна № 0122/1 та Договором оренди майна № 0122/2 підтверджена належними та допустимими доказами у справі.

За порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 0122/1, позивачем заявлено до стягнення 12 999,75 грн пені, 10 000 грн штрафу, 11 035,92 грн інфляційних збитків, 1 270,76 грн 3% річних, а також за Договором № 0122/2 10 405,25 грн пені, 10 000 грн штраф, 8 833, 35 грн інфляційних збитків та 1 017,14 грн 3 % річних.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення пені та штрафу, суд виходить з наступного.

У відповідності до пунктів 3, 4 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно змісту статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним.

Пунктом 5.3. Договорів визначено, що за несвоєчасну оплату за оренду майна за цим Договором, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачепої суми за кожний день прострочення.

Крім того, згідно пункту 5.5 Договорів, у разі прострочення оплати за оренду майна за цим Договором більше ніж на 10 календарних днів від встановленого строку оплати. Орендодавець має право відмовитися від цього Договору в односторонньому порядку і вимагати негайного повернення орендованого майна, а Орендар зобов`язаний негайно повернути орендоване майно та додатково сплатити штраф Орендодавцю в розмірі 10 000,00 гривень.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення пені, штрафу відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України, відтак є правомірними та обґрунтованими.

При цьому судом враховується, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України. А тому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, суд виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий кур`єр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Виходячи із даних законодавчих положень, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 270,76 грн та 1 017,14 грн, а також 11 035,92 грн та 8 833,35 грн інфляційних втрат за період прострочення платежу підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача стосовно знехтування позивачем засобами досудового врегулювання спору, суд вказує наступне.

Пунктом 6 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до пункту 6.1. Договорів, усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Однак, пунктами Договору не визначено обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відтак, суд констатує відсутність закону, який встановлює обов`язковий досудовий порядок урегулювання спорів, які виникають із орендних правовідносин.

Стосовно доводів відповідача про наявність заборгованості позивача перед відповідачем за іншими договірними зобов`язаннями, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідач не скористався закріпленим Законом правом на подання до позивача зустріного позову, а тому суд розглянув справу в межах предмету позову та правовідносин, що склались між сторонами внаслідок укладання Договорів оренди майна № 0122/1 та №0122/2, оскільки інші договірні правовідносини не відносяться до даного спору.

Крім того, суд звертає увагу сторін на наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Серявін та інші проти України наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку позов задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 1, 2 статті 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 4 вказаної статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 194, 196, 219, 222 420 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецькі теплові мережі (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. Головна, буд. 200, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівці Енергосервіс (84301, Донецька обл., Краматорський р-н, місто Краматорськ, вул. Маяковського, буд. 3, ) суму основної заборгованості за Договором № 0122/1 оренди майна від 01.01.2022 у розмірі 88 856,00 грн., пені за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 12 999,75 грн., інфляційних збитків у розмірі 11 035,92 грн., відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 1 270,76 грн., штрафу 10 000 грн та суму основної заборгованості за Договором № 0122/2 оренди майна від 01.01.2022 у розмірі 71 122 грн , пені за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 10 405,25 грн, інфляційних збитків у розмірі 8 833,35 грн., відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 1 017,14 грн, штрафу у розмірі 10 000,00 грн. та 2 706,48 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано 19 січня 2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк