РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023Справа № 910/279/22
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Львівського обласного центру зайнятості (79039, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ БОРТНЯНСЬКОГО, будинок 11А)
до проДержавної служби України з безпеки на транспорті (03135, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 14) стягнення заборгованості у розмірі 27 049 грн. 24 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Львівський обласний центр зайнятості (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 27 049 грн. 24 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення матеріального забезпечення, виплаченої поновленому на роботі працівнику Відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 року позовну заяву Львівського обласного центру зайнятості до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заборгованості у розмірі 27 049 грн. 24 коп. залишено без руху.

01.02.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі № 910/279/22, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

16.02.2022 року через загальний відділ діловодства господарського суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року у задоволенні клопотання Львівського обласного центру зайнятості про розгляд справи №910/279/22 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

18.02.2022 року через загальний відділ діловодства господарського суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 року зупинено провадження у справі №910/279/22 за позовом Львівського обласного центру до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заборгованості у розмірі 27 049 грн. 24 коп. до розгляду Львівським апеляційним судом справи №450/1611/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, й набрання резолютивним процесуальним документом, складеним за наслідками розгляду вказаної справи, законної сили.

25.03.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

25.03.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

10.06.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

18.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла інформація по справі.

24.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла інформація по справі.

05.10.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла інформація по справі.

05.01.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Як встановлено Судом, постановою Львівського апеляційного суду від 13.12.2022 року по справі №450/1611/21 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2023 року поновлено провадження у справі № 910/279/22.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.02.2022 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення 14.02.2022 року уповноваженим особам сторін.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

20.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Львівського міського центру зайнятості про надання (поновлення) статусу безробітного, якою просив надати статус безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". (а.с.5-6)

Відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості №НТ210427 від 27.04.2021 громадянину ОСОБА_1 надано статус безробітного з 21.04.2021, призначено виплату допомоги по безробіттю з 21.04.2021 року. (а.с.8-9)

Наказом Львівського міського центру зайнятості №НТ від 27.04.2021 року відкладено виплату допомоги по безробіттю, наказом №НТ210506 від 06.05.2021 року розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 06.05.2021 року. (а.с.8-9)

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року по справі №450/1611/21 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.04.2021 року №443-К «Про звільнення Филипця Юрія».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області з 02.04.2021 року.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31584 грн. 93 коп., без виключення сум податків та зборів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення. (а.с.12-17)

Постановою Львівського апеляційного суду від 13.12.2022 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення. рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року залишено без змін.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №1683-К від 29.09.2021 року скасовано наказ №443-К від 02.04.2021 р. про звільнення ОСОБА_2 , поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області з 06.04.2021 року. (а.с.11)

22.10.2021 року Позивач звернувся до Відповідача з повідомленням про повернення коштів у розмірі 27 049 грн. 24 коп., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення 26.10.2021 року. (а.с.18-19)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив перерахування коштів, які були виплачені громадянину ОСОБА_1 у повному обсязі. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість перед Львівським обласним центром зайнятості в розмірі 27 049 грн. 24 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що при розгляді справи №450/1611/21 судом не досліджувалося питання перебування ОСОБА_1 на обліку у Державному центрі зайнятості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Львівського обласного центру зайнятості підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 № 792, Центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю також припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Приписами ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що з роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Львівського міського центру зайнятості про надання (поновлення) статусу безробітного, якою просив надати статус безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". (а.с.5-6)

Відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості №НТ210427 від 27.04.2021 громадянину ОСОБА_1 надано статус безробітного з 21.04.2021, призначено виплату допомоги по безробіттю з 21.04.2021 року. (а.с.8-9)

Наказом Львівського міського центру зайнятості №НТ від 27.04.2021 року відкладено виплату допомоги по безробіттю, наказом №НТ210506 від 06.05.2021 року розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 06.05.2021 року. (а.с.8-9)

В той же час, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року по справі №450/1611/21 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.04.2021 року №443-К «Про звільнення Филипця Юрія».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області з 02.04.2021 року.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31584 грн. 93 коп., без виключення сум податків та зборів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення. (а.с.12-17)

Постановою Львівського апеляційного суду від 13.12.2022 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення. рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року залишено без змін.

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи Відповідачем, встановлена судовим рішенням, яким, зокрема, і поновлено на посаді Филипця Юрія.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Таким чином, судове рішення у справі №450/1611/21 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт незаконності звільнення Филипця Юрія Відповідачем підтверджено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року по справі №450/1611/21, яке набрало законної сили.

За таких обставин, оскільки судовим рішенням у справі №450/1611/21 визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.04.2021 року №443-К «Про звільнення Филипця Юрія», який став підставою для втрати заробітної плати та подальшому - для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, Позивач має право на відшкодування Відповідачем суми виплачених сум у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Судом встановлено, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості у період з 06.05.2021 року по 28.09.2021 року Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у загальному розмірі 27 049 грн. 24 коп., що підтверджується відомостями виплат за видами забезпечення №186 за травень 2021 року - жовтень 2021 року, нарахуваннями допомоги по безробіттю.

Суд зазначає, що Відповідач по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому саме на Відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому, Суд звертає увагу відповідача, що вказане не є покладенням на відповідача подвійної компенсації, а є встановленим законом обов`язком компенсації здійсненої безробітному виплати.

Частина 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду у справах №914/1875/17 від 09.07.2018 та №914/2087/17 від 12.06.2018.

Разом із тим, Судом встановлено, що Відповідачем, у порушення вимог ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", спірну суму виплаченого забезпечення безробітному не відшкодовано Позивачу, у зв`язку із чим у Державної служби України з безпеки на транспорті утворилася заборгованість у розмірі 27 049 грн. 24 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем виплаченого забезпечення безробітному в розмірі 27 049 грн. 24 коп.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Львівського обласного центру зайнятості до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заборгованості у розмірі 27 049 грн. 24 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Львівського обласного центру зайнятості - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 14, Ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) на користь Львівського обласного центру зайнятості (79039, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ БОРТНЯНСЬКОГО, будинок 11А, Ідентифікаційний код юридичної особи 03491180) заборгованість у розмірі 27 049 (двадцять сім тисяч сорок дев`ять) грн. 24 (двадцять чотири) коп. та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 30 січня 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин