ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023м. ДніпроСправа № 904/3424/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Кіншов Д.С. (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon");

від відповідача: Рак Т.С.,

дослідивши матеріали справи № 904/3424/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019"

до Приватного підприємства "НВО ПЕРСПЕКТИВА"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою (документ сформований в системі "Електронний суд" 07.10.2022) до Приватного підприємства "НВО ПЕРСПЕКТИВА" (далі - відповідач) про стягнення 1.014.431,76 грн передоплати.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Разом з позовною заявою від позивача отримано клопотання про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати у відповідача оригінал видаткової накладної від 31.03.2021 № 207.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3424/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2022.

Ухвалою від 07.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.11.2022. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача видаткову накладну від 31.03.2021 № 207 (оригінал - для огляду в судовому засіданні, належним чином засвідчену копію - для долучення до матеріалів справи).

Через відділ документального забезпечення від представника позивача (адвоката Кіншова Дмитра Сергійовича) 18.10.2022 надійшло клопотання від 17.10.2022 за вих. №б/н про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 20.10.2022 заяву позивача від 17.10.2022 за вих. № б/н про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою від 01.11.2022 підготовче засідання відкладено до 30.11.2022.

Через відділ документального забезпечення 18.11.2022 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач скористався правом наданим йому у ст. 90 ГПК України та поставив позивачу такі питання: чи здійснював позивач формування та відображення у декларації з ПДВ товариства відповідача податкового кредиту за господарськими операціями проведеними з відповідачем за період з березня 2021 року до сьогодні? В підтвердження наданої відповіді відповідач просить позивача надати копії декларацій з ПДВ з березня 2021 року до квітня 2022 року включно; вказати чи здійснював позивач зменшення раніше сформованого ним податкового кредиту за господарськими операціями, проведеними з відповідачем, чи відображав (здійснював) позивач 31.03.2021 чи в іншу дату оприбуткування товару у своєму бухгалтерському обліку по рахунку 281, зазначеного у видатковій накладній № 207 від 31.03.2021? Якими доказами підтверджується здійснення (нездійснення) вказаного оприбуткування? Чи подавало товариство позивача заяви, скарги, зауваження відповідачу або до податкових органів щодо дати виписки та реєстрації податкової накладної № 40 від 31.07.2021? Якщо вказане здійснювалося надати докази.

Разом з відзивом від відповідача 18.11.2022 надійшло клопотання про витребування доказів, у якому відповідач просить суд витребувати у Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, 17а) інформацію стосовно формування та відображення у декларації з ПДВ позивачем податкового кредиту за господарськими операціями, проведеними з відповідачем за період з березня 2021 року до сьогодні, а також інформацію про зменшення позивачем раніше сформованого ним податкового кредиту за господарськими операціями, проведеними з відповідачем у період з березня 2021 року до сьогодні. Крім цього, відповідач просив витребувати у позивача оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за 31.03.2021 з бухгалтерського обліку позивача та оригінал видаткової накладної № 207 від 31.03.2021 як сторони правочину.

Ухвалою від 30.11.2022 продовжено підготовче провадження. Клопотання відповідача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, 17а) інформацію стосовно формування та відображення у декларації з ПДВ Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" (61093, Харківська обл., місто Харків, вул. Іллінська, будинок 68; ідентифікаційний код 42819485) податкового кредиту за господарськими операціями, проведеними з Приватним підприємством "НВО ПЕРСПЕКТИВА" (49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БАЙКАЛЬСЬКА, будинок 9/12; ідентифікаційний код 37211687) за період з березня 2021 року до моменту надання відповіді на запит суду, а також інформацію про зменшення Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" (61093, Харківська обл., місто Харків, вул. Іллінська, будинок 68; ідентифікаційний код 42819485) раніше сформованого ним податкового кредиту за господарськими операціями, проведеними з Приватним підприємством "НВО ПЕРСПЕКТИВА" (49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БАЙКАЛЬСЬКА, будинок 9/12; ідентифікаційний код 37211687) у період з березня 2021 року до моменту надання відповіді на запит суду. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" (61093, Харківська обл., місто Харків, вул. Іллінська, будинок 68; ідентифікаційний код 42819485) оборотно-сальдову відомість за рахунком 281 за 31.03.2021 з бухгалтерського обліку вказаного товариства, а також видаткову накладну від 31.03.2021 №207 (оригінал - для огляду в судовому засіданні, належним чином засвідчену копію - для долучення до матеріалів справи). Роз`яснено, що у разі неподання витребуваних доказів відповідач має надати суду письмові пояснення із зазначенням причин такого неподання (а також надати докази неможливості подання витребуваних документів). Встановлено Головному управлінню Державної податкової служби у Дніпропетровській області строк для надання витребуваних документів - до 13.12.2022 (включно). Встановлено позивачу строк для надання витребуваних документів - до 13.12.2022 (включно). Зобов`язано позивача надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання відповідача у формі заяви свідка, а саме: чи здійснював позивач формування та відображення у декларації з ПДВ товариства відповідача податкового кредиту за господарськими операціями, проведеними з відповідачем за період з березня 2021 року до сьогодні? (на підтвердження наданої відповіді надати копії декларацій з ПДВ з березня 2021 року до квітня 2022 року включно); чи здійснював позивач зменшення раніше сформованого ним податкового кредиту за господарськими операціями, проведеними з відповідачем?; чи відображав (здійснював) позивач 31.03.2021 чи у іншу дату оприбуткування у своєму бухгалтерському обліку товару за рахунком 281, зазначеного у видатковій накладній № 207 від 31.03.2021? (зазначити якими доказами підтверджується здійснення (нездійснення) вказаного оприбуткування); чи скеровувало товариство позивача заяви, скарги, зауваження відповідачу або податковим органам щодо дати виписки та реєстрації податкової накладної №40 від 31.07.2021? (якщо здійснювало надати докази). Позивачу заяву свідка слід було подати в строк до 13.12.2022. Копію заяви свідка позивачу в строк до 13.12.2022 надіслати відповідачу листом з описом вкладення, докази чого невідкладно надати суду. Підготовче засідання відкладено до 21.12.2022. Крім цього, у мотивувальній частині ухвали від 30.11.2022 суд звернув увагу сторін, і зокрема відповідача, на необхідність виконання вимоги ухвали від 07.10.2022 в частині надання для огляду в судовому засіданні оригіналу видаткової накладної від 31.03.2021 № 207.

Через відділ документального забезпечення 12.12.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Через відділ документального забезпечення 19.12.2022 від позивача надійшла заява про виконання ухвали від 30.11.2022 разом з доказами.

Через відділ документального забезпечення 19.12.2022 від позивача надійшов документ під назвою: «письмове опитування учасника справи як свідка», нотаріально не засвідчений.

Через відділ документального забезпечення 19.12.2022 від відповідача надійшли заперечення.

Ухвалою від 21.12.2022 відповідь на відзив прийнято до розгляду, заперечення прийнято до розгляду, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 11.01.2023.

В судовому засіданні 11.01.2023 представник позивача взяв участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/), надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача не погоджувався з позицією позивача та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Між сторонами існували господарськи відносини щодо поставки товару, за якими відповідач виставив позивачу рахунок, який позивач оплатив. У зв`язку з тим, що товар відповідач позивачу не поставив, останній звернувся до суду з вимогою повернути суму передоплати.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач стверджує, що товар був поставлений позивачу, а також вважає, що позивач намагається переглянути ті обставини, які вже встановлені у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини наявності/відсутності факту здійснення переоплати, поставки товару, наявності (відсутності) підстав для повернення такої передоплати.

Суд встановив, що відповідач виписав позивачу рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021 на суму 1.014.431,76 грн (арк. 17, том 1).

В матеріалах справи № 904/3424/22 наявна копія видаткової накладної № 207 від 31.03.2021 на суму 1.014.431,76 грн (арк. 16, том 1). Оригінал вказаної видаткової накладної і у позивача, і у відповідача відсутній.

Позивач здійснив переказ грошових коштів у розмірі 1.014.4731,76 грн на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 523 від 07.04.2021 (арк. 15, том 1).

З метою вирішення спору у добровільному порядку позивач звернувся до відповідача з вимогою від 22.08.2022 про виконання умов договору (арк. 19-20, том 1), у якій позивач просив відповідача у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, здійснити поставку товару, передбаченого рахунком на оплату від 31.03.2021 № 246, а у випадку непередачі товару у встановлений семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, позивач вимагав від відповідача повернення суми попередньої оплати у розмірі 1.014.431,76 грн.

Належні докази направлення вимоги від 22.08.2022 про виконання умов договору позивач до матеріалів справи не долучив.

Вимога позивача відповідачем залишена без відповіді та заперечень.

В подальшому позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку перераховані кошти у розмірі 1.014.431,76 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами не існувало жодних господарських відносин, а спірні кошти були перераховані відповідачу помилково.

В матеріалах справи наявна копія постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21 (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" (позивача) до Приватного підприємства "НВО ПЕРСПЕКТИВА" (відповідача) про стягнення 1.024.951,28 грн, що складає 1.014.431,76 грн безпідставно набутих (помилково перерахованих) коштів, 3.418,50 грн трьох процентів річних та 7.101,02 грн інфляційних витрат), якою відмовлено в задоволенні позову.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним (новим) позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

У справ №904/3424/22 предметом позову позивач визначив повернення грошових коштів у розмірі 1.014.431,76 грн як попередньої оплати за товар.

Водночас, подаючи перший позов про стягнення цих же коштів у справі №904/4958/21 позивач визначив ці грошові кошти як такі, що були перераховані помилково, оскільки між сторонами не існувало жодних господарських відносин, відповідно до умов яких здійснювалась б така оплата, а тому 08.05.2021 позивач на адресу відповідача направив вимогу про повернення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Як зазначалось вище, під час вирішення спору у даній справі №904/3424/22 позивач грошові вимоги у розмірі 1.014.431,76 грн визначив як попередню оплату товару, оскільки між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб, що підтверджується, зокрема виставленим відповідачем рахунком на оплату № 246 від 31.03.2021 на суму 1.014.431,76 грн (арк. 17, том 1), а тому позивач звернувся до відповідача з вимогою від 22.08.2022 про виконання умов договору (арк. 19-20, том 1), у якій позивач просив відповідача у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги здійснити поставку товару, передбаченого рахунком на оплату від 31.03.2021 № 246, а у випадку непередачі товару у встановлений семиденний строк від дня пред`явлення вимоги позивач вимагав від відповідача повернути суму попередньої оплати у розмірі 1.014.431,76 грн.

Статтями 202, 203, 205 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі статтею 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 642 ЦК України регламентовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду.

Проаналізувавши наявні у справі докази, а саме копії рахунку № 246 від 31.03.2021, видаткової накладної від 31.03.2021 № 207, платіжного доручення від 07.04.2021 № 523 (призначення платежу: «Плата за металопрокат зг. Рахунку № 246 від 31.03.2021»), податкової накладної № 40 від 31.03.2021 (реєстрація 31.03.2021 за порядковим номером 40 в єдиному реєстрі податкових накладних), господарський суд дійшов висновку, що між сторонами укладений договір у спрощений спосіб.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 ГК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з частиною 6 статті 265 ГК України та частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 ГК України, статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 ЦК України).

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Разом з тим, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Суд встановив, що в матеріалах справи наявний виставлений позивачу ПП "НВО ПЕРСПЕКТИВА" рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021 з відповідним переліком та кількістю товару (металопрокату), ціною кожної позиції та загальною ціною.

07.04.2021 ТОВ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" зі свого банківського рахунку було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1.014.431,76 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 07.04.2021 № 523 (#21). Призначенням платежу вказано: Сплата за металопрокат згідно рахунку № 246 від 31.03.2021.

Таким чином з наведеного вбачається, що позивач отримав від відповідача оферту на укладення договору, вчинив дію відповідно до вказаних у пропозиції умов - сплатив відповідну суму грошей, чим засвідчив своє бажання укласти договір і ця дія є прийняттям пропозиції та підтверджує узгодження сторонами асортименту, кількості та вартості товару.

При цьому оплата відбулась після здійснення поставки товару позивачу, а факт такої поставки підтверджується копією видаткової накладної від 31.03.2021 № 207, яка наявна в матеріалах справи.

Факт поставки товару також встановлений постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21 (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ 2019" (позивача) до Приватного підприємства "НВО ПЕРСПЕКТИВА" (відповідача) про стягнення 1.024.951,28 грн, що складає 1.014.431,76 грн безпідставно набутих (помилково перерахованих) коштів, 3.418,50 грн трьох процентів річних та 7.101,02 грн інфляційних витрат), у якій брали участь ті ж самі особи, що і у даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, факт поставки товару підтверджується матеріалами справи даної №904/3424/22, а також встановлений судом і у справі №904/4958/21.

При цьому суд враховує, що позивач брав участь у справі №904/4958/21, а тому його намагання спростувати обставини, встановлені у справі №904/4958/21 не відповідають приписам ч. 5 ст. 75 ГПК України, згідно з якою обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З урахуванням наведеного суд встановив, що сторонами фактично було укладено договір поставки на основі вільного волевиявлення сторін у спрощений спосіб.

Також суд встановив, що 31.03.2021 за порядковим номером 40 в єдиному реєстрі податкових накладних було зареєстровано податкову накладну (арк. 75-76, том 1) з переліком товару згідно рахунку № 246 від 31.03.2021 та видаткової накладної від 31.03.2021, що засвідчено квитанцією № 1 від 09.04.2021 (арк. 77, том 1).

Суд зазначає, що всі вищевказані документи первинного, бухгалтерського та податкового обліку містять всі передбачені чинним законодавством реквізити, а також, де це вимагається, підписи уповноважених сторонами осіб та скріплені їх печатками. Так, наявні в матеріалах справи докази: рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 № 523 (#21), видаткова накладна від 31.03.2021 № 207 та податкова накладна № 40 від 31.03.2021, і хоча деякі з них характеризуються недоліками в їх засвідченні, проте у своїй сукупності вони дають можливість суду зробити висновок про більшу вірогідність існування між сторонами договірних відносин, а ніж про їх відсутність. (Ці обставини також встановлені постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21).

Щодо наданої відповідачем податкової накладної суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Датою виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже основою податкового обліку є первинні документи по відображенню господарчих операцій.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).

Тобто, віднесення/не віднесення Покупцем сум податків за отриманими від Постачальника податковими накладними до податкового кредиту не може підтверджувати або відповідно спростовувати обставини реальності поставки товару за спірними видатковими накладними.

Самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19).

Суд зазначає, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте, не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі суд повинен враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2020 у справі № 906/355/19.

Висновок щодо підтвердження факту господарської операції саме первинними документами, а не податковими накладними викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19, від 18.11.2020 у справі № 920/61/19.

Отже, сама по собі податкова накладна № 40 від 31.03.2021 не може підтверджувати здійснення господарської операції з поставки товару, проте висновок про її реальність зроблено судом саме при оцінці доказів: рахунку на оплату № 246 від 31.03.2021, платіжного доручення від 07.04.2021 № 523 (#21), видаткової накладної від 31.03.2021 № 207 та податкової накладної № 40 від 31.03.2021 в їх сукупності, за умов факту змін в структурі активів та зобов`язань сторін, у зв`язку з їх господарською діяльністю, а саме руху грошових коштів, товару (металопрокату), виникнення внаслідок цього податкових зобов`язань тощо.

При цьому факт поставки товару також встановлений постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21.

Суд також встановив, що Белевцова Ірина Олександрівна є директором позивача, що підтверджується відомостями, розміщеними на офіційному сайті Міністерства юстиції України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка надала відповіді на питання відповідача, поставлені в порядку ст. 90 ГПК України.

Так, директор позивача повідомила, що після того як 07.04.2021 на банківський рахунок ПП «НВО Перспектива» було здійснено попередню оплату, відповідачем у даній справі було подано податкову декларацію, у якій відображалася, начебто, поставка товару на адресу ТОВ «Будівельні матеріали 2019».

У свою чергу, у ТОВ Будівельні матеріали 2019» виник обов`язок щодо подачі до податкового органу податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2021 року з відображенням податкового кредиту за, начебто, господарськими операціями, проведеними з відповідачем. Даний податковий кредит відображається у додатку № 1 до податкової декларації з податку на додану вартість за № 17.

Тобто, ТОВ «Будівельні матеріали 2019» було виконано свій обов`язок, який встановлений положеннями ПК України, стосовно відображення у своїй податковій звітності податкового кредиту, зареєстрованого на підприємство позивача, внаслідок подачі відповідачем податкової декларації до податкового органу.

Також директор позивача повідомила, що ТОВ «Будівельні матеріали 2019» поки що не зверталося до податкового органу із заявою щодо зменшення раніше сформованого податкового кредиту за господарськими операціями, які, начебто, проводилися з відповідачем. Причиною цього було та є те, що починаючи з 2021 року правова природа заволодіння грошовими коштами ТОВ «Будівельні матеріали 2019» встановлюється в судовому порядку.

Директор позивача вважає, що питання можливого зменшення раніше сформованого податкового кредиту відносно відповідача буде вирішуватися вже після прийняття судом остаточного рішення у даній справі та встановлення питання правомірності перебування грошових коштів у розмірі 1.014.431,76 грн у володінні ПП «НВО Перспектива».

Водночас, суд встановив, що податкова накладна за спірною господарською операцією була складена саме за фактом поставки товару, а не перерахування коштів, що також додатково свідчить про те, що поставка товару все-таки мала місце. При цьому, суд визнає підставною позицію відповідача в частині того, що позивач міг впливати на процедуру визначення відповідачем першої події реєстрації податкової накладної. Так, якщо позивач був незгоден з датою податкової накладної № 40 від 31.03.2021 він мав право подати заяву із скаргою на дії відповідача відповідно до ст. 201 ПК України. Отже, неподання позивачем заяви зі скаргою (додаток № 8 до декларації з ПДВ) та відображення у декларації з ПДВ податкового кредиту по взаємовідносинам з відповідачем свідчить про узгодження позивачем дати першої події 31.03.2021 постачання товару, що в свою чергу підтверджує і визнання позивачем факту постачання товару, зазначеного у податковій накладній № 40 від 31.03.2021, рахунку на оплату та видатковій накладній №200 від 31.03.2021.

Суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається; згідно з ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, суд, оцінюючи доводи позивача, доходить висновку, що позивач не лише не скоригував податкову звітність, а й не звертався до правоохоронних органів за захистом своїх прав, якщо б вважав їх порушеними, шляхом повідомлення про підроблення первинного документа такого як видаткова накладна № 207 від 31.03.2022 на спірну суму, в той час як спроби отримати судове рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 1.014.431,76 грн позивач вживає починаючи з травня 2021 року (подача позову у справі №904/4958/21).

Також суд встановив, що позивач в межах розгляду справи №904/4958/21 надав суду відомості, які завідомо не відповідали дійсності, а саме позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку перераховані кошти у розмірі 1.014.431,76 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами не існувало жодних господарських відносин, а спірні кошти були перераховані відповідачу помилково.

В межах розгляду уже даної справи представник позивача у судовому засіданні пояснив, що надання суду у справі №904/4958/21 відомостей, які не відповідали дійсності, зумовлене тим, що позивач вважав такі дії доцільними для повернення коштів.

Однак, суд вважає такі дії позивача (щодо повідомлення суду відомостей, які завідомо не відповідали дійсності, невчинення дій щодо коригування податкових зобов`язань, незвернення до правоохоронних органів щодо підроблення видаткової накладної) такими, що не відповідають критеріям добросовісності та викликають обґрунтований сумнів у твердженнях позивача щодо непоставки товару.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази: рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 № 523 (#21), видаткова накладна від 31.03.2021 № 207 та податкова накладна № 40 від 31.03.2021, і хоча деякі з них характеризуються недоліками в їх засвідченні, проте у своїй сукупності вони дають можливість суду зробити висновок про більшу вірогідність факту поставки товару. Більш того факт поставки товару також встановлений постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21, який для суду є преюдиційним в силу приписів ст. 75 ГПК України.

Окремо суд звертає увагу на те, що, здійснивши грошовий переказ 07.04.2021 на значну суму, позивач цілий місяць не здійснював жодних дій чи бодай спроб задля їх повернення, тобто вказана сума залишалася незатребуваною впродовж значного проміжку часу, і звернувся з такою вимогою позивач лише 07.05.2021.

Водночас, звертаючись до суду з позовом у справі №904/3424/22, позивач вже визнав існування договірних відносин з позивачем і повідомив суд, що з вимогою поставити товар або повернути грошові кошти звернувся до позивача 22.05.2022.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (статті 78 Господарського процесуального кодексу України).

Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, на які посилається скаржник).

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши наявні докази та позиції сторін, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази: рахунок на оплату № 246 від 31.03.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 № 523 (#21), видаткова накладна від 31.03.2021 № 207 та податкова накладна № 40 від 31.03.2021, і хоча деякі з них характеризуються недоліками в їх засвідченні, проте в своїй сукупності вони дають можливість суду зробити висновок про більшу вірогідність існування спірної поставки товару на загальну суму 1.014.431,76 грн, а ніж про їх відсутність, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Господарський суд також виходить з того, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 904/4958/21 встановлено, що оплата відбулась після здійснення поставки товару позивачу, а факт такої поставки підтверджується копією видаткової накладної від 31.03.2021 № 207, яка наявна в матеріалах справи.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 23.01.2023.

Суддя С.А. Дупляк