РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2023Справа № 910/6360/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/6360/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс»

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення 192237,37 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИН СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) про стягнення 192237,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю електричної енергії постачальника №378 від 11.11.2021 відповідач не в повному обсязі розрахувався за фактично отриману електричну енергію, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення борг у розмірі 192237,37 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 відкрито провадження у справі №910/6360/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.08.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 38, а також на поштову адресу, вказану в договорі, а саме: 04077, м. Київ, вул. 8 Березня, буд. 7.

Втім ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», «не існує. Вибули».

22.09.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог з підстав того, що відповідно до укладеної протягом дії договору №378 від 11.11.2021 додаткової угоди №1 від 11 листопада 2021 року загальна вартість послуг за договором становить 350340,37 грн у тому числі ПДВ, яка була сплачена відповідачем на підставі платіжних доручень №4163 від 08.12.2021 на суму 100345,16 грн, №4085 від 06.12.2021 на суму 97238,79 грн; №4165 від 08.12.2021 на суму 152756,42 грн. При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву просить поновити строк на його подання, оскільки ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач не отримував, а з матеріалами справи ознайомився 14.09.2022.

Також 22.09.2022 через відділ діловодства суду відповідач подав клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» докази оплати наданих послуг за електроенергію відповідно до договору №378 від 11.11.2021, а саме: платіжні доручення: №4163 від 08.12.2021 на суму 100345,16 грн; №4085 від 06.12.2021 на суму 97238,79 грн; №4165 від 08.12.2021 на суму 152756,42 грн.

За змістом ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій ст.80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки витребувані документи долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву.

03.10.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що в межах договору №378 від 11.11.2021, в редакції додаткової угоди № 1 від 11.11.2021, було визначено ліміт поставки електроенергії в обсязі 77880, кВт*год загальною вартістю 350340,37 грн, яка дійсно сплачена відповідачем, однак відповідач у листопаді 2021 року спожив електричної енергії більше ніж це було передбачено умовами договору і оплату в даній частині не провів. При цьому, позивач подав заяву про поновлення процесуального строку для подачі відповіді на відзив у справі №910/6360/22, з підстав того, що країна веде війну, одним із проявів військових дій є повітряні тривоги та ракетні обстріли міста Києва, що ускладнило дотримання процесуальних строків.

Дослідивши клопотання сторін про поновлення процесуальних строків на подання заяв по суті спору суд дійшов наступного висновку.

За приписами частини 1, 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, а процесуальний строк, який встановлений судом, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив від сторін надійшли після закінчення процесуального строку, що унеможливлює їх продовження за заявою учасника справи.

У той же час, керуючись частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску сторонами строків для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив і з власної ініціативи продовжити сторонам такі строки до дати фактичного подання заяв по суті справи.

Так, відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) "верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її як найповнішого вираження".

Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).

При цьому, принцип змагальності сторін нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах "Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та "Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

З урахуванням принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення сторонам строків для подання заяв по суті спору до дати фактичного їх подання та прийняття відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив до розгляду.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (далі - постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - споживач) укладено договір №378 про закупівлю електричної енергії у постачальника (далі - договір), який є договором приєднання та встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами за взаємною згодою, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та абз.3.4 п. 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затвердженні Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018.

Згідно з пунктом 1.2 договору, умови цього договору розробленні відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Пунктом 2.1 договору визначено, що постачальник продає електричну енергію, за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія) (номенклатурна позиція 09310000-5- електрична енергія), споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Кількість електричної енергії на 2021 рік визначено в обсязі 130211,112 кВт*год. відповідно до додатку 3 до договору «Обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії споживачу».

Строк постачання електричної енергії становить з 20.10.2021 до 31.12.2021 року. Місце постачання електричної енергії: об`єкти військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою АДРЕСА_1 (п. 2.3, 2.4 договору).

Згідно пункту 5.1 договору, ціна цього договору на 2021 рік становить 585750,00 грн, у тому числі ПДВ - 97625,00 грн: споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору. Порядок виникнення договірних зобов`язань споживача залежить від реального фінансування споживача в 2021 році. Ціна даного договору буде скоригована у відповідності до бюджетних призначень запланованих у річному (тимчасовому) кошторисі споживача на 2021 рік, тобто споживач бере на себе договірні зобов`язання в межах договірної суми в тимчасовому кошторисі на 2021 рік (за його наявності), а залишок ціни договору виключно за наявності відповідних бюджетних призначень на дані цілі згідно з постійним кошторисом на 2021 рік споживача.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору).

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на рахунок. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п. 5.6 договору).

Приписами пункту 5.7 договору встановлено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання акту прийому-передачі електричної енергії споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Пунктом 5.12 договору визначено, що порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електроенергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до комерційної пропозиції, обраної споживачем.

За умовами пункту 6.1 та 6.2 договору споживач має право вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахунковою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором чи чинним законодавством порядку та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Договір укладається на строк до 31.12.2021 року та набирає чинності з моменту підписання договору сторонами (пункт 13.1 договору).

Додатком №2 до договору №378 про закупівлю електричної енергії у постачальника від 11.11.2021 «Комерційна пропозиція» (далі - комерційна пропозиція), сторони погодили, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 3,74872 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,498464 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії, встановленого Постановою НКРЕКП від 10.03.2021 № 434 та з урахуванням тарифу на розподіл електричної енергії у розмірі 0,74844 грн без ПДВ, встановленого постановою НКРЕКП від 06.08.2021 №1264 (пункт 1 комерційної пропозиції).

Пунктом 2 та 3 комерційної пропозиції встановлено, що спосіб оплати: післяоплата та термін надання рахунку за спожиту електричну енергію і строк його оплати: рахунок надається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим; оплата - 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання акту прийому-передачі електричної енергії споживачем.

Окрім того, 11.11.2021 року між сторонами підписано додаткову угодою №1 до договору постачання електричної енергії споживачу №378 від 11.11.2021 (далі-додаткова угода №1), пунктом 1.1 якої сторони погодили внести зміни до пункту 2.1 розділу 2 договору, виклавши його в новій редакції: « 2.1 За цим договором постачальник продає електричну енергію, за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія) (номенклатурна позиція 09310000-5- електрична енергія), споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Кількість електричної енергії на 2021 рік визначено в обсязі 77880 кВт*год.».

Відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди №1, сторони домовились внести зміни до пункту 5.1 розділу 5 договору, виклавши його в наступній редакції: « 5.1 Ціна цього договору на 2021 рік становить 350340 грн 37 коп., у тому числі ПДВ - 58390 грн 06 коп.».

Додатковою угодою №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 378 від 11.11.2021 (далі - додаткова угода №2), сторони домовились внести зміни до пункту 13.11 розділу 13 договору, виклавши його в наступній редакції: « 13.11 Умови договору застосовуються з 01.10.2021 року».

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на підставі договору №378 від 11.11.2021 відповідач згідно приладів обліку за листопад 2021 року використав 64350 кВт*год електричної енергії на суму 289476,16 грн, про що 30.11.2021 позивачем був складений та підписаний акт №УГР00003882 приймання-передачі енергії, який разом з рахунком на оплату №4121 від 30.11.2021 був направлений відповідачу в грудні 2021 року засобами електронної пошти.

При цьому, факт споживання відповідачем у листопаді 2021 року саме 64350 кВт*год електричної енергії підтверджується і відповіддю ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», який є оператором системи розподілу електроенергії у місті Києві, №08/10/4737 від 12.05.2022, на адвокатський запит №39 від 05.05.2022, в якій повідомлено, що обсяг розподіленої електричної енергії споживачу Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , ЕІС-код 62Z864), за період з 01.11.2021 по 30.11.2021 складає 64350 кВт*год і постачальником за зазначений період було Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» ( ЕІС-код 56Х0Х).

13.04.2022 позивач направив відповідачу претензію №63-Ю1 від 12.04.2022 разом з рахунком на оплату №4121 від 30.11.2021 та актом №УГР00003882 приймання-передачі електричної енергії від 30.11.2021, про що свідчать опис вкладення у поштове відправлення та список згрупованих відправлень Укрпошти №1007, в якій просив підписати та повернути на адресу позивача один примірник акту приймання-передачі електричної енергії та сплатити наявну заборгованість.

Втім, відповідач акт №УГР00003882 приймання-передачі електричної енергії від 30.11.2021 не підписав та оплату рахунку не провів, а у відзиві на позов зауважує на тому, що відповідно до укладеної до договору №378 від 11.11.2021 додаткової угоди №1 від 11 листопада 2021 року ліміт поставки електроенергії за договором був визначений в обсязі 77880, кВт*год на загальну суму 350340,37 грн, яка сплачена ним в повному обсязі.

Суд зауважує, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

У зазначеному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт споживання відповідачем у листопаді 2021 року 64350 кВт*год електричної енергії, що підтверджено і оператором системи розподілу електроенергії у місті Києві, а отже і наявність обов`язку оплатити отриману електроенергію в повному обсязі.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача про виконання умов договору в повній мірі, у зв`язку зі сплатою узгодженого в договорі обсягу електроенергії, оскільки це не спростовує факту споживання відповідачем у листопаді 2021 року електричної енергії в більшому розмірі ніж було узгоджено договором і не звільняє від обов`язку оплатити фактично отриману кількість електричної енергії, яка є доведеною матеріалами справи. Доказів сплати електричної енергії в обсязі 64350 кВт*год, яка була фактично спожита відповідачем у листопаді 2021 року, відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами пункту 5.7 договору встановлено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання акту прийому-передачі електричної енергії споживачем.

Пунктом 3 комерційної пропозиції встановлено, що термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати: рахунок надається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим; оплата - 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання акту прийому-передачі електричної енергії споживачем.

Як встановлено судом, позивач направив відповідачу претензію №63-Ю1 від 12.04.2022 разом з рахунком на оплату №4121 від 30.11.2021, про що свідчать опис вкладення у поштове відправлення та список згрупованих відправлень Укрпошти №1007.

З опису вкладення до листа вбачається, що позивач направив претензію за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 38, а також на поштову адресу, вказану в договорі, а саме: 04077, м. Київ, вул. 8 Березня, буд. 7.

За приписами ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, а відтак претензію №63-Ю1 від 12.04.2022, відповідач мав отримати не пізніше 15.04.2022 та відповідно здійснити оплату не пізніше 22.04.2022.

Втім, відповідач, у встановлені договором строки, оплату за поставлену позивачем електроенергію за листопад 2021 року в повному обсязі не здійснив, сплативши за листопад 2021 року лише 97238,79 грн, у зв`язку з чим виник борг в сумі 192237,37 грн.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу електричної енергії саме в обсязі 64350 кВт*год на суму 289476,16 грн та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині повної оплати фактично спожитої електроенергії підтверджений матеріалами справи, її фактичними обставинами та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 192237,37 грн за фактично поставлену відповідачу електроенергію у листопаді 2021 року.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 2306,85 грн.

Так, позовну заяву подано в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у зв`язку з чим має бути застосований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, при цьому, позивач в частині надмірно сплаченого судового збору не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням про його повернення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 86, 129, 178, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення 192237,37 грн задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04080, місто Київ, вул. Новоконстянтинівська, будинок 13/10, офіс 201; ідентифікаційний код 41427817) борг у розмірі 192237 (сто дев`яносто дві тисячі двісті тридцять сім) грн 37 коп. та судовий збір у розмірі 2306 (дві тисячі триста шість) грн 85 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2022.

Суддя Т.В. Васильченко