ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2023 р. Справа №914/681/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства Дрогобицьке лісове господарство від 06.10.2022 (вх. суду від 11.10.2022 №01-05/2486/22)

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2022 (повний текст рішення складено 16.09.2022), суддя Кітаєва С.Б., м.Львів

у справі № 914/681/22

за позовом: Керівника Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич Львівської області

до відповідача: Державного підприємства Дрогобицьке лісове господарство, м.Дрогобич Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державної екологічної інспекції у Львівській області

про відшкодування 142 212,80 грн збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У квітні 2022року керівник Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області звернувся в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради до Господарського суду Львівської області з позовом до ДП «Дрогобицьке лісове господарство» про відшкодування збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 142212,80грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок незаконної рубки в кварталі. 62 виділах 7,8 Лішнянського лісництва невстановленими особами восьми дерев породи «дуб звичайний» навколишньому середовищу завдано шкоду в сумі 142 212,80грн. Оскільки лісові ділянки кв. 62 вид.7,8 перебувають у постійному користуванні ДП «Дрогобицьке лісове господарство», прокурор вказує, що в результаті неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення охорони і збереження лісу він зобов`язаний відшкодувати завдані збитки.

Як на підстави для звернення з вказаним позовом до суду в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради прокурор вказує на бездіяльність вказаного органу щодо захисту порушених інтересів територіальної громади в частині недооотримання місцевим бюджетом завданих збитків.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.08.2022 у справі №914/681/22 позов задоволено. Присуджено до стягнення з ДП Дрогобицьке лісове господарство на користь держави в особі Дрогобицької міської ради шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності у розмірі 142 212,80 грн. Присуджено до стягнення з ДП Дрогобицьке лісове господарство на користь Львівської обласної прокуратури 2481,00 грн витрат на оплату судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ДП «Дрогобицьке лісове господарство» не виконало обов`язків, покладених на нього чинним законодавством, зокрема, щодо організації і забезпечення охорони та захисту лісів на підвідомчій йому території земель лісового фонду. Внаслідок невиконання підприємством своїх обов`язків відбулася незаконна порубка дерев та завдано шкоди лісовому фонду. В зв`язку з наведеним, суд встановив вину підприємства відповідача, як постійного лісокористувача, та дійшов висновку про задоволення позову та стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

ДП Дрогобицьке лісове господарство не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обгрунтована, зокрема, тим, що уповноваженим державою органом на здійснення функцій щодо пред`явлення претензій та звернення до суду з вимогами про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища є Державна екологічна інспекція, яка здійснює свої повноваження через територіальні органи і саме Державна екологічна інспекція у Львівській області в спірних правовідносинах мала б виступати позивачем, а не Дрогобицька міська рада. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутності даних про конкретне порушення відповідачем своїх обов`язків щодо організації охорони лісу, невжиття конкретних заходів щодо охорони лісу, які призвели до незаконної порубки 8 дерев. Зазначає, що органи Держекоінспекції за наслідками незаконної рубки не проводили жодних перевірок щодо відповідача та не складали актів, які б містили дані про порушення відповідачем вимог законодавств про охорону лісів, тому вважає невірним висновок суду про наявність підстав для стягнення з нього шкоди. Також, посилаючись на п.7 ч. 3 ст. 29 та п. 4 ч.1 ст. 69-1 БК України, скаржник вважає помилковим стягнення судом всієї суми збитків лише на користь місцевого бюджету без зазначення про розподіл таких коштів між державним (30%), обласним (20%) та місцевим бюджетами.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та ухвалено здійснити розгляд справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

13.09.2020 працівники державної лісової охорони Лішнянського лісництва ДП Дрогобицьке лісове господарство виявили в кв. 62 виділ 7,8 Лішнянського лісництва незаконну порубку 8 сироростучих дерев породи «дуб звичайний», про що склали акт огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства(а.с. 29-30).

16.09.2020 ДП «Дрогобицьке лісове господарство» звернулось до ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про кримінальне правопорушення за ст. 246 КК України, в якій посилаючись на факт незаконної рубки, зазначено, що державі завдані збитки в сумі 142 202,76грн(а.с.25).

14.09.2020 за фактом незаконної порубки лісу невстановленими особами 13.09.2020 в кварталі 62, у виділах 7-8 Лішнянського лісництва Дрогобицьким відділом поліції ГУ НП у Львівській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, відкрито кримінальне провадження №0001234(а.с. 24).

Дрогобицький відділ поліції звернувся до Державної екологічної інспекції у Львівській області з листом від 14.12.2020 №16960/44/06-2020, в якому просив про проведення розрахунку збитків спричинених незаконною порубкою дерев в кварталі 62, у виділах 7-8(а.с. 31).

29.12.2020 Державною екологічною інспекцією у Львівській області на адресу Дрогобицького ВП ГУ НП скеровано лист із розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу, визначеної на підставі такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665, розмір якої становить 142 212,80грн.(а.с. 32-33).

20.01.2022 Дрогобицька окружна прокуратура звернулась до ДП «Дрогодицьке лісове господарство» з вимогою про надання інформації щодо того, на території яких органів місцевого самоврядування розташовані місця незаконних порубок, зокрема у Лішнянському лісництві(а.с. 34).

На вказаний запит ДП «Дрогодицьке лісове господарство» листом від 27.01.2022 повідомило, що кв. 62 виділ 7,8 Лішнянського лісництва відноситься до земель державного лісового фонду ДП «Дрогодицьке лісове господарство» та на час вчинення незаконних рубок були розташовані на території Унятичівської с/р. До вказаного листа додані копії таксійних матеріалів кв. 62, виділ 7-8 та плану насаджень кв.62 виділ 7-8 Лішнянського лісництва(а.с. 36).

Дрогобицькою окружною прокуратурою Львівської області листом № 14.52/04-27-421вих-22 від 01.02.2022 повідомлено Дрогобицьку міську раду про встановлення факту незаконної рубки деревини на території Унятичівської ради із зазначенням розміру завданої шкоди та необхідністю вжиття відповідних заходів реагування. При цьому, в листі зазначено, що у зв`язку з змінами адміністративно-територіального устрою України Унятичівська рада увійшла до складу Дрогобицької об`єднаної територіальної громади(а.с. 64).

У відповідь на вказаний лист Дрогобицька міська рада листом від 22.02.2022 № 3-35/1576 повідомила окружну прокуратуру, що вона не буде самостійно вживати заходи щодо стягнення шкоди (а.с. 66).

Дрогобицькою окружною прокуратурою листом від 10.03.2022 № 14.52/04-27-867вих-22 повідомлено Дрогобицьку міську раду про подання окружною прокуратурою позовної заяви до суду в інтересах ради(а.с 71).

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Предметом судового розгляду є поданий прокурором позов в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради до ДП "Дрогобицьке лісове господарство", як постійного лісокористувача, про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу шляхом незаконної порубки дерев.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Системне тлумачення положень статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).

Водночас захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Доведення прокурором підстав для звернення із позовом в інтересах держави в особі визначеного ним позивача має ґрунтуватися на оцінці діяльності/бездіяльності компетентного органу щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах у поєднанні з перевіркою дотримання прокурором порядку попереднього, до звернення до суду, повідомлення цього органу про такий позов згідно з вимогами абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом прокурор визначив позивачем Дрогобицьку міську раду, в обґрунтування чого зазначив, що шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана саме місцевому бюджету, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища віднесено, зокрема формування і використання місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

Згідно із ст. 6 Закону України Про рослинний світ органи місцевого самоврядування включено до переліку органів, що здійснюють державне управління у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу.

При цьому, відповідно до пп. 1 п. б ч. 1 ст. 33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Наявність підстав для звернення до суду із позовами про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля передбачена п."б" ст.47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відповідно до якого місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Оскільки здійснення самовільних рубок були здійснені у вид. 7,8 кв.62 Лішнянського лісництва, що знаходяться на території Дрогобицької міської ради (відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Львівської області» території Унятицької сільської ради включено до складу території Дрогобицької територіальної громади), тому збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, у відповідності зі ст.47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.29 ч.3 п.7 та ст.69-1 ч.1 п.4 Бюджетного кодексу України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища міських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що, звертаючись до суду з даним позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18).

Як було зазначено вище, прокуратура звернулась до Дрогобицької міської ради в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", в якому зазначила, що окружною прокуратурою здійснюється вивчення стану відшкодування збитків, завданих навколишньому природному середовищу на території ДП "Дрогобицьке лісове господарство" впродовж 2020-2021 років. Зазначаючи про виявлення незаконної порубки деревини на території Унятицької сільської ради, яка у зв`язку зі змінами адміністративно-територіального устрою України увійшла до складу Дрогобицької об`єднаної територіальної громади, Дрогобицька окружна прокуратура Львівської області у вказаному листі просила позивача повідомити її про те, чи будуть радою вживатися заходи щодо стягнення шкоди в судовому порядку.

У відповідь на лист Дрогобицька міська рада повідомила прокурора, що не буде самостійно вживати заходи щодо стягнення шкоди, у зв`язку з чим в даному випадку наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, адже з моменту звернення прокурора до компетентного органу (01.02.2022) до моменту подання позову (29.04.2022) минуло більше ніж 2 місяці і при цьому прокурор отримав від компетентного органу відповідь про нездійснення ним захисту інтересів держави.

Вищезазначене свідчить про нездійснення або неналежне здійснення компетентним органом захисту інтересів держави, а також про те, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, апеляційний суд вважає правильним врахування судом першої інстанцій зазначених вище положень законодавства під час оцінки доводів прокурора щодо підстав представництва інтересів держави в особі міської ради у цій справі (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20).

Стосовно доводів скаржника про те, що належним позивачем у даній справі є Державна екологічна інспекція у Львівській області, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ № 275 від 19.04.2017, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. п. З пункту 4 Положення Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування).

Крім того, згідно з п. п. 8 пункту 4 Положення, Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, розраховувати їх розмір, вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що в даному випадку Державна екологічна інспекція не проводила перевірку на території Лішнянського лісництва, що знаходяться на території Дрогобицької міської ради, а лише розраховувала розмір шкоди.

Зокрема, суд звертає увагу, що згідно з приписами чинного законодавства за Держекоінспекцію визначено право, а не обов`язок пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, розраховувати їх розмір, вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що прокурор вірно визначив Державну екологічну інспекцію у Львівській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 5 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно з ст. 16, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Пунктом 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України унормовано, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч. 1 ст. 86 Лісового кодексу України).

У відповідності до ч. 5 ст. 86 названого Кодексу забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (ст. 90 Лісового кодексу України).

Пунктами 1, 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України визначено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 Лісового кодексу України).

Частиною 1 статті 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст.1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16).

Судом встановлено, що працівниками державної лісової охорони ДП Дрогобицьке лісове господарство було виявлено незаконну порубку 8 дерев породи дуб звичайний. Державною лісовою охороною було проведено огляд місця лісопорушення в ході якого складено відповідний акт.

Згідно із п. 3.1 Статуту Державного підприємства Дрогобицьке лісове господарство, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від №128 від 14.04.2017 Підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Обов`язком Підприємства є забезпечення відтворення, охорони, захисту і підвищення родючості грунтів, продуктивності лісових насаджень і посилення їх корисних властивостей, виконувати інші вимоги законодавства щодо ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів (п.п. 6.2.1 Статуту).

Як вбачається з матеріалів справи, ДП Дрогобицьке лісове господарство не отримало у встановленому законодавством порядку державного акта на право постійного користування земельною лісовою ділянкою, на якій було здійснено рубку лісу.

Поряд з тим, відповідно до ч. 5 Розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству від 11.12.1986, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Таким чином, документами, які визначають приналежність земельної лісової ділянки конкретному лісокористувачу, є планшети лісовпорядкування.

У матеріалах даної господарської справи міститься копія планшету кварталу №62, що підтверджує право постійного користування підприємством відповідними земельними лісовими ділянками. Ця обставина не заперечується відповідачем.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу. Внаслідок невиконання підприємством своїх обов`язків завдано шкоди лісу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір шкоди, заподіяний лісу, визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

За зверненням прокурора, Державна екологічна інспекція у Львівській області провела розрахунок збитків, спричинених незаконною рубкою дерев. Сума збитків становить 142 212,80грн.

Розрахунок шкоди, завданий державі внаслідок самовільної рубки дерев, здійснено Державною екологічною інспекцією у Львівській області правомірно, з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев та коефіцієнтів індексації такс, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування третіми невстановленими особами.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що скаржник, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконної рубки 8 дерев, а тому наявні підстави для стягнення з нього завданої природному середовищу шкоди.

Щодо доводів апелянта про помилкове стягнення всієї суми збитків лише на рахунок міської ради, без відповідного розподілу згідно з п.7 ч. 3 ст. 29 та п. 4 ч.1 ст. 69-1 БК України, колегія суддів зазначає наступне.

Визначаючи отримувачів коштів за завдану державі шкоду прокурор виходив з того, що відповідно до ст. 42, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок державного бюджету України та місцевих бюджетів. Для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього 4 природного середовища.

Місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу здійснюється на користь відповідних бюджетів за місцем заподіяння екологічної шкоди.

При цьому, згідно з п. 7 ч. З ст. 29 та п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України сума шкоди підлягає стягненню із врахування наступного розподілу: 50 відсотків - до спеціального фонду місцевого бюджету сільської ради, на території якого вчинено правопорушення, 20 відсотків - до спеціального фонду обласного бюджету та 30 відсотків - до спеціального фонду Державного бюджету України.

Главою IV Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43 передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про державний Бюджет України є доходами спеціального фонду державного бюджету, крім власних надходжень бюджетних установ, зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі на ім`я відповідного органу Казначейства у розрізі кодів класифікації доходів бюджету.

Тобто шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на певний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище відношенні. Тобто, розподіл грошових стягнень здійснюється автоматично.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2022 у справі №914/681/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2022 у справі №914/681/22 залишити без змін.

3.Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець