УХВАЛА

30 січня 2023 року

м. Київ

Справа № 910/20979/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 (колегія суддів: Алданова С. О., Зубець Л. П., Гаврилюк О. М.) у справі

за позовом Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" до фізичної особи - підприємця Кореня Володимира Григоровича про стягнення 495 000 грн, та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця Кореня Володимира Григоровича до Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" про стягнення 445000 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Комунальне підприємство Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" (далі - КП ФМР "Фастів-благоустрій") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи - підприємця Кореня В. Г. про стягнення передоплати за договором на виконання скульптурних робіт від 11.06.2018 №42 у розмірі 495 000 грн.

В свою чергу, фізична особа - підприємець Корень В. Г. звернувся до суду із зустрічним позовом до КП ФМР "Фастів-благоустрій" про стягнення 445 000 грн за виконані роботи за цим договором.

31.05.2022 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

12.12.2022 Північний апеляційний господарський суд прийняв постанову, повний текст якої складений 26.12.2022, про скасування рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову КП ФМР "Фастів-благоустрій"; в іншій частині судове рішення місцевого господарського залишив без змін.

16.01.2023 КП ФМР "Фастів-благоустрій" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, що надійшла до суду 19.01.2023, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

У силу пункту 2 частини третьої статті 287 цього ж Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з приписами частин п`ятої та сьомої статті 12 ГПК України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 163 цього ж Кодексу встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку, у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102 грн.

У цій справі розглядалися первісний і зустрічний позови про стягнення грошових коштів у розмірах 495 000 грн та 445 000 грн відповідно, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як зазначено вище, у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано випадки, за яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

КП ФМР "Фастів-благоустрій" підставою касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначило пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, які без обґрунтувань, визначених пунктом 2 частини третьої цієї ж статті, не можуть вважатися дотриманням приписів статті 290 цього ж Кодексу, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення грошових коштів, розмір яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, КП ФМР "Фастів-благоустрій" не дотрималося умови допуску справи до касаційного оскарження, в якій предметом позову є стягнення грошових коштів, розмір яких не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на те, що КП ФМР "Фастів-благоустрій" не зазначило підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини першої статті 293 цього ж Кодексу, оскільки її подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 234, пунктом 2 частини третьої 287 та пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/20979/20 за касаційною скаргою Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

3. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику, а її копію залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач