ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Справа № 918/22/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Януль В.С., Гуменюк І.С.

від відповідача: Ващишина О.В., Корнійчук Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 02.11.22р. суддею Церковною Н.Ф. о 11:10 год. у м.Рівному, повний текст складено 10.11.22р.

у справі № 918/22/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича

до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівської РЕМ

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 02.11.2022р. у справі №918/22/22 в позові Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівської РЕМ про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Гоменюк Ігор Степанович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та визнати неправомірні дії Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівського РЕМ, щодо зобов`язання Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича привести вузол обліку електроенергії до норм передбачених пунктом 2.3.3 розділу II Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 та п.6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії", затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.). Також, просить витрати по справі покласти на відповідача.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- зауважує, що відмовляючи скаржнику в позові суд виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтовані; відсутні обставини, які б підтверджували б наявність порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся;

- стверджує, що є безпідставним висновок суду про те, що позивач має у власності електроустановку потужністю 10 кВт.;

- зазначає, що ФОП Гоменюк І.С в позовній заяві не посилався на п.п.6.1, 7.1, 10.4 договору про постачання електричної енергії №4 від 05.01.2009р., адже цей договір припинив свою дію. Тим більше, сам суд в рішенні суду неодноразово зазначає про припинення дії договору.

- додає, що до позовної заяви позивачем не долучалися документи, які вказували б на договірну потужність 10кВт. Зокрема, позивач не надавав до суду Додаток №6 до договору про постачання електричної енергії №4 від 05.10.2009р., оскільки як цей договір припинив дію, про що зазначено вище. Насправді технічна потужність становить 60кВт. Така потужність була встановлена ще в 2010 році за погодженням з відповідачем. Ця потужність повністю відповідає ввідному (дообліковому) комутаційному пристрою ВА-47 з номінальним струмом 100 ампер;

- вважає безпідставним твердження відповідача, з яким погодився суд, про невідповідність комутаційного пристрою п.2.3.3 Правил роздрібного ринку електроенергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312;

- зазначає, що наявні в скаржника електроустановки забезпечені розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності - встановлено лічильник та комутаційний пристрій (дообліковий автомат 100А). Причому, як вже зазначалося раніше, це було зроблено відповідачем ще в 2010 році без порушень вимог Кодексу комерційного обліку, цих Правил та проектних рішень;

- відмічає, що вказаний раніше пункт Правил не передбачає такого поняття як дотримання "технічних умов". Тому навіть теоретично не можна стверджувати про порушення п.2.3.3 Правил. При таких обставинах твердження відповідача, з яким погодився суд, що номінальний струм ввідного вимикача має становити 25А, а не 100А є явно безпідставним. Позивач наголошує, що встановлення комутаційного апарату із струмом 100А відповідає технічним умовам, наданими самим відповідачем ще в 2010 році;

- також вважає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку поясненням позивача та відповідача щодо змісту договірних відносин між сторонами. Покликається на те, що суд не розібрався з змістом заяви-приєднання та неправильно її трактує. Згідно заяви-приєднання, підписаної 21.11.2018р. (наданої відповідачем до суду), договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії почав діяти не з 01.01.2019р., а з 11.12.2018р.. Він почав діяти на умовах діючого договору про постачання електричної енергії №270018120. Те, що в подальшому Відповідач (в односторонньому порядку) присвоїв договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №270018120, в заяві-приєднанні не зазначено;

- стверджує, що суд не розібрався з договорами які діяли між позивачем та відповідачем. Вказує, що не зазначається, про який саме договір ведеться мова: про договір постачання електричної енергії №270018120 чи про договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за тим же номером №270018120. Позивач дійсно стверджував, що з 11 грудня 2018 року перестав діяти договір про постачання з ПрАТ "Рівнеобленерго" №270018120 (відповідач припинив діяльність постачальника за регульованим тарифом електричної енергії), а натомість почав діяти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з ПрАТ "Рівнеобленерго", це чітко зазначено в заяві-приєднання;

- зазначає, що фактично ПрАТ "Рівнеобленерго" надавав послуги ФОП Гоменюк І.С. по трьох договорах: перший - №4 від 05.01.2009р., припинив свою дію; другий - №270018120 від 2010р., який діяв після того, як була збільшена дозволена потужність до 60кВт; третій - договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії №270018120 від 2010р., якому відповідач присвоїв номер 270018120;

- також вважає, що судом не вірно трактовані висновки експертизи. Зазначає, що експертизою було встановлено, що паспорт точки приєднання був підписаний тією ж особою, що була секретарем та оформляла рішення №3 від 22.04.2019р. під час засідання ТОВ "Виробниче об`єднання "Волинь-Бетон". Судом на експертизу чомусь був відібраний лише зразок підпису Гоменюка І.С., а зразки почерку (букв та цифр) в цілому не були взяті. Тому, експертиза була проведена не в повному обсязі. Якби в Гоменюка І.С. судом були відібрані зразки почерку, а не лише підпису, то експертиза чітко вказала би на те, що на всіх документах наданих для експертизи написи "Гоменюк І.С." зроблені особисто позивачем, окрім рішення №3 та паспорта точки розподілу, які зроблені іншою особою;

- також додає, що суд безпідставно не взяв до уваги доводи скаржника про те, що вхідний дообліковий комутаційний автомат ВА-47 з номінальним струмом 100А, потужністю 60кВт прийнятий працівниками ПрАТ "Рівнеобленерго" в 2010 році в експлуатацію без зауважень, згідно діючого законодавства, опломбований номерною пломбою з написом РІВНЕОБЛЕНЕРГО AES . Працює без аварій понад 10 років;

- вважає, що суд необґрунтовано стверджує про безпідставність доводу скаржника про збільшення потужності на об`єкті в 2010 році. Зауважує, що заміна автомата з 100А на 25А не дасть можливості ФОП Гоменюку І.С. запустити діюче виробництво, призведе до закриття підприємницької діяльності та звільнення 12 працівників;

- зазначає, що рішення суду відносно визнання неправомірних дій ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо винесення попередження про припинення постачання електричної енергії від 03.12.2021р. №52/07/401 не оскаржується, так як суд прийшов до висновку, що таке попередження не породжує будь-яких наслідків, цим права скаржника не порушені. Вважає, що суд неправильно тлумачить вимоги апелянта щодо акту №РТП 141909 від 25.06.2021р.;

- покликається на те, що предметом позовних вимог є дії Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" які порушують права, а саме зобов`язання ФОП Гоменюка Ігоря Степановича привести вузол обліку електроенергії до норм, передбачених п.2.3.3 розділу II Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 та п.6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії" затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.)

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/22/22/6589/22 від 07.12.2022р. матеріали справи №918/22/22 витребувано з Господарського суду Рівненської області.

20.12.2022р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/22/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича на рішення Господарського суду Рівненської області від 02.11.22р. у справі №918/22/22 та призначено справу №918/22/22 до розгляду на 24.01.2023р. об 14:30год., тощо.

11.01.2022р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання від 05.01.2023р. про призначення експертизи, в якому просить призначити в справі додаткову судову почеркознавчу експертизу, поставивши на вирішення експерта запитання: Чи виконано запис "Гоменюк І.С. Гоменюк І.С. 19.04.2019р." в Паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович" Гоменюком Ігорем Степановичем чи іншою особою? В розпорядження експерта прошу надати оригінал документа, зазначеного-в заяві, документи із вільними та експериментальними зразками почерку Гоменюка І.С., інші матеріали (на вимогу експерта). Доручити проведення додаткової експертизи експертній установі Рівненському НДЕКЦ, (науково-дослідному експертному криміналістичному центру) Міністерства внутрішніх справ України. Оплату вартості експертизи покласти на позивача.

13.01.2023р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив від 09.01.2023р. №27/435 на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 24.01.2023р. представники позивача підтримали клопотання про призначення у справі додаткової судової експертизи та надали відповідні пояснення на його обґрунтування.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.01.2023р. заперечила проти клопотання позивача про призначення у справі додаткової судової експертизи та надали відповідні пояснення на обґрунтування своєї позиції.

Розглянувши зазначене вище клопотання скаржника про призначення у справі судової додаткової експертизи, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, зокрема, наступне.

Зокрема, обґрунтовуючи подане клопотання про призначення у справі додаткової судової експертизи, скаржник покликається на те, що експертизою було лише встановлено, що паспорт точки приєднання був підписаний тією ж особою, що була секретарем та оформляла рішення №3 від 22.04.2019р. під час засідання ТОВ "Виробниче об`єднання "Волинь-Бетон". Судом першої інстанції на експертизу був відібраний лише зразок напису Гоменюка І.С., а зразки почерку (букв та цифр) в цілому не були взяті, а тому експертиза була проведена не в повному обсязі. Також, експерт не мав можливості надати відповідь на питання хто зробив запис "Гоменюк І.С. Гоменюк І.С. 19.04.2019р." в Паспорті точки розподілу електричної енергії - ФОП Гоменюк І.С. чи інша особа.

За ч.ч.1, 2ст.98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ст.107 ГПК України, якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Відповідно до п.1.2.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5, далі - Інструкція), додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Відповідно п.15.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

В ухвалі про призначення додаткової експертизи необхідно чітко зазначити, які саме висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Така судова експертиза може призначатись як з ініціативи суду, так і за клопотанням учасників судового процесу, а її проведення може бути доручено тому ж або іншому експерту.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.06.2012р. призначено у справі №918/22/22 судову почеркознавчу експертизу та на вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання: - Чи виконано запис "Гоменюк І.С. 19.04.2019р." та підпис "в паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович" Гоменюком Ігорем Степановичем чи іншою особою?, за результатами якої було отримано висновок експерта від 16.08.2022р. №СЕ-19/118-22/5625-ПЧ., яким було надано ґрунтовний висновок на поставлене запитання.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання позивача про призначення у справі додаткової судової експертизи задоволенню не підлягає, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення такої судової експертизи, та, окрім іншого, призначення такої експертизи є правом, а не обов`язком суду.

Поряд із зазначеним та зважаючи на наявність у матеріалах справи відповідних документів, які надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також висновку експерта первинної експертизи, судом буде надана оцінка в силу приписів ст.ст.76-79 ГПК України.

Колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшла висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні додаткової судової експертизи.

Водночас, матеріали справи свідчать, що відповідного клопотання про призначення у справі додаткової судової експертизи сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції з метою усунення неповноти або неясності висновку судові експерти в судове засідання не викликались, відповідного клопотання про виклик експертів сторонами не заявлялось.

Крім того, ст.104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.86 цього Кодексу.

В судовому засіданні 24.01.2023р. скаржник та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважають рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просять суд рішення Господарського суду Рівненської області від 02.11.2022р. у справі №918/22/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та визнати неправомірні дії Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівського РЕМ, щодо зобов`язання Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича привести вузол обліку електроенергії до норм передбачених пунктом 2.3.3 розділу II Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 та п.6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії", затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.).

Представники відповідача у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 24.01.2023р. заперечили проти її доводів, вважаючи їх безпідставною та необґрунтованою. Просять суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 02.11.2022р. у справі №918/22/22 - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 05.01.2009р. між підприємцем Гоменюком Ігорем Степановичем та Закритим акціонерним товариством "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (правонаступником якого є відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії №4 (далі - договір), за умовами якого останнє взяло на себе зобов`язання постачати позивачу для забезпечення потреб його електроустановок з сумарною приєднаною потужністю 10 кВт електричну енергію, а останній, у свою чергу, оплачувати вартість використаної ним електричної енергії. Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками вказаних суб`єктів господарювання.

За умовами цього договору точка продажу електричної енергії визначається відповідно до додатку №6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

Відповідно до п.6.1.3 договору, електропостачання споживача може бути обмежено або припинено постачальником з повідомленням споживача не пізніше ніж за 3 робочих дні у разі, зокрема, невиконання приписів та вимог щодо приведення розрахункових засобів обліку у відповідність до вимог нормативних документів.

Згідно п.7.1 договору, облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаних до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником розрахунково згідно з вимогами додатка №4 "Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Пунктом 10.4 договору передбачено, що останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2009 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

25.06.2021р. уповноваженими представниками ПрАТ "Рівнеобленерго" під час проведення роботи з технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку на об`єкті Споживача Гараж за адресою: м.Здолбунів, вул.8 березня, 35, виявлено недоліки: ввідний (дообліковий) комутаційний пристрій ВА-47, номінальним струмом 100А, що не відповідає діючим нормативно-технічним документам ПРРЕЕ та ККО.

За результатом перевірки, складено акт про проведення роботи з технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку №РТП 141909 від 25.06.2021р. (надалі - Акт) та надано вимогу Позивачу - замінити ввідний дообліковий комутаційний апарат згідно договірної потужності до 25.07.2021р. року.

За вказаних обставин, Фізична особа-підприємець Гоменюк Ігор Степанович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівської РЕМ в якій просить: визнати неправомірними дії Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівського РЕМ, щодо зобов`язання привести позивачем вузол обліку електроенергії до норм передбачених п.2.3.3 розділу ІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 та п.6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії" затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року та щодо винесення Приватним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" попередження щодо припинення постачання електричної енергії від 03.12.2021р. №52/07/401.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ФОП Гоменюк І.С. посилається на те, що 25.06.2021р. уповноваженими представниками ПрАТ "Рівнеобленерго" під час проведення роботи з технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку на об`єкті споживача Гараж за адресою: м.Здолбунів, вул.8 березня, 35, виявлено недоліки: ввідний (дообліковий) комутаційний пристрій ВА-47, номінальним струмом 100А, що не відповідає діючим нормативно-технічним документам ПРРЕЕ та ККО.

За результатом перевірки, складено акт про проведення роботи з технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку №РТП 141909 від 25.06.2021р. (Акт) та надано вимогу позивачу - замінити ввідний дообліковий комутаційний апарат згідно договірної потужності до 25.07.2021р..

Акт підписаний Гоменюком Ігорем Степановичем із зауваженнями про те, що з актом не згідний, оскільки комутаційний апарат ВА-47 номінальним струмом 100А був встановлений на думку Позивача згідно технічних умов виданих Товариством.

Позивач, вважає вищезазначений акт неправомірним. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022р. позовну заяву Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича залишено без руху, зобов`язано заявника у 5-денний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подачі до суду: доказів доплати судового збору в сумі 2 481,00грн., та докази зарахування його до спеціального фонду державного бюджету; письмових пояснень відповідно до ст.162 ГПК України з приводу визначеного відповідача, а саме Здолбуніської РЕМ.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.02.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.03.2022р..

22.02.2022р. Господарського суду Рівненської області до від відповідача надійшов відзив, в якому зазначає, що ПрАТ "Рівнеобленерго" при виявлені недоліків у електроустановці, що належить Позивачу діяло у відповідності до вимог законодавства України, а Позивач відмовляючись привести розрахунковий вузол обліку електричної енергії у відповідність до вимог нормативно-технічних документів, шляхом замінити ввідного дооблікового комутаційного апарату зі 100А до 25А, діє в порушення вимог ПРРЕЕ, ККО, норм ПУЕ та договірних зобов`язань (зокрема щодо потужності 10кВт), чим дозволяє відкрито використовувати на своєму об`єкті потужність в 60 кВт, що є більшою від договірної в шість разів. Відповідач просить суд в позові відмовити.

28.02.2022р. до Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи до припинення воєнного стану в Україні.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.03.2022р. розгляд справи відкладено до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

22.03.2022р. до Господарського суду Рівненської області від позивача надійшло клопотання про призначення розгляду справи, відповідь на відзив та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.05.2022р. призначено розгляд справи у судове засідання на 18.05.2022р..

18.05.2022р. в засіданні оголошено перерву до 01.06.2022р..

01.06.2022р. в підготовчому засіданні Господарським судом Рівненської області встановлено, що 18.05.2022р. відповідачем подано суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження у даній справі.

Господарський суд, розглянувши вищезазначену заяву, заслухавши пояснення учасників провадження у справі постановив протокольну ухвалу від 01.06.2022р. якою відхилив заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження у даній справі як необґрунтовану.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.06.2022р. Господарським судом Рівненської області по даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновку експертизи.

24.08.2022р. д Господарського суду Рівненської області від Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру разом з висновком експерта повернулися матеріали справи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31.08.2022р. поновлено провадження у справі №918/22/22, розгляд справи призначено у підготовчому засіданні на 13.09.2022р..

В судовому засіданні 13.09.2022р. оголошено перерву до 20.09.2022р..

20.09.2022р. до Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшли письмові пояснення.

20.09.2022р. до Господарського суду Рівненської області позивачем подано заперечення на письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.09.2022р. закрито підготовче провадження у справі №918/22/22, призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2022р..

18.10.2022р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.11.2022р..

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Рівненської області від 02.11.2022р. у справі №918/22/22 в позові відмовлено в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

05.01.2009р. між Підприємцем та Закритим акціонерним товариством "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (правонаступником якого є відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії №4, за умовами якого останнє взяло на себе зобов`язання постачати позивачу для забезпечення потреб його електроустановок з сумарною приєднаною потужністю 10 кВт електричну енергію, а останній, у свою чергу, оплачувати вартість використаної ним електричної енергії. Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками вказаних суб`єктів господарювання.

Також, за умовами цього договору точка продажу електричної енергії визначається відповідно до додатку №6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається а те, що у зв`язку зі збільшенням виробництва у 2010 році він отримав дозвіл від відповідача на приєднану потужність у точці підключення у 60 кВт, оскільки дозвіл на приєднання більше 10 кВт видавався лише у місті Рівному. Для можливості використання в діяльності підприємця потужності, дозволеної споживачу товариством, та зазначеної у відповідних технічних умовах від 2010 року, позивачем встановлено необхідне обладнання та ввідний автомат на 100 А, який був прийнятий в експлуатацію працівниками Здолбунівського РЕМ без будь-яких зауважень. На даний автомат була встановлена пломба №73197655 з написом РІВНЕОБЛЕНЕРГО AES. Копія технічних умов від 2010 року або другий примірник, згідно яких було замінено кабель та встановили ввідний автомат на 100А, для Гоменюка І. С. не надавався працівниками Здолбунівського РЕМ (це була бригада монтажників), тому такі технічні умови у позивача відсутні. Також не було надано нового договору.

Позивач вказує, що на його думку після збільшення вхідної потужності договір про постачання електричної енергії № 4 втратив свою дію та набрав чинності договір про постачання електричної енергії №270018120 (даний договір Гоменюку І. С. не було надано).

21.11.2018р. ОСОБА_1 була підписана заява - приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, після цього, також на думку позивача, договір №270018120 перестав діяти.

03.12.2021р. Заступником начальника Здолбунівського РЕМ з комерційних питань ПрАТ "Рівнеобленерго" винесено попередження №52-07/401, згідно якого ПрАТ "Рівнеобленерго" ставить позивача до відома, що представниками ПрАТ "Рівнеобленерго" 25.06.2021р. було видано обґрунтовані вимоги щодо приведення вузла обліку електроенергії ввіреної позивачу установи, а саме - гараж у м.Здолбунів по вул.8 Березня, 35, № лічильника 22277718 до норм передбачених п.2.3.3 розділу II Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р., №312 та п.6.2.4 Розділу VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018р., (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.) з терміном виконання до 25.07.2021р. Перелік виданих вимог вказано в акті технічної перевірки №141909. Оскільки позивачем не вжито всіх заходів для усунення вимог відповідача, ПрАТ "Рівнеобленерго", згідно з п.11.5 розділу IX Кодексу системи розподілу затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №2595 від 03.12.2019р.) змушене провести припинення електропостачання об`єкту ОСОБА_1 , а саме гаража, розташованого у АДРЕСА_1 , з 03.01.2022р.. Відповідальність за всі можливі негативні наслідки, до яких може привести відключення, покладається на керівництво (власника) такого об`єкта.

Крім того, позивач вказує, що згідно п.2.3.3 розділу II Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312, Електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.

Позивач вважає, що електроустановка ФОП Гоменюка І.С. забезпечена необхідним розрахунковим засобом вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію - це лічильник №22277718 до якого немає зауважень, та технічним засобом контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності - це дообліковий комутаційний апарат ВА-47 з номінальним струмом 100А, інші вимоги згідно п.2.3.3 до споживачів відсутні.

Підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, забороняється, за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Розрахункові засоби вимірювальної техніки електричної енергії, технічні засоби контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, засоби вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії встановлюються відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку, цих Правил та проектних рішень.

Пункт 6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії" затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.) згідно якого, після завершення перевірки сторона, що здійснює перевірку, складає акт технічної перевірки вузла обліку із зазначенням фактичного стану ЗВТ та іншого обладнання вузла обліку, зокрема виявлених недоліків. Цей акт надається за запитом усім заінтересованим сторонам. У разі необхідності здійснюється технічна експертиза ЗВТ та іншого обладнання вузла обліку.

Також, на думку позивача, у акті №РТП 141909 про проведені роботи з технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку від 25.06.2021р. відсутні будь-які посилання на порушення позивачем вказаних вище норм. Крім того, заміна ввідного дооблікогово комутаційного апарату згідно договірної потужності, не передбачена ні п.2.3,3 розділу II Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312, ні п.6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії" затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.). В них взагалі відсутні поняття договірна потужність та технічні умови.

Також, у наведеному акті не зазначено, в чому саме полягає невідповідність встановленого на об`єкті позивача комутаційного апарату, та не вказано будь-яких характеристик ввідного комутаційного апарату, на який, на думку відповідача, слід замінити діючий апарат. У акті не вказано величину договірної потужності електроустановок позивача на час складення вищевказаного акту.

Позивач звертає увагу на окремі пункти глави 6. "Особливості перевірки вузлів обліку у споживачів" Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.), а саме:

6.5.5. Під час здійснення технічної перевірки вузлів обліку та ЗКО має бути виконаний комплекс робіт щодо визначення відповідності стану та схем підключення ЗКО ти іншого обладнання вузлів обліку відповідним проектним рішенням (проекту), виявлення їх пошкодження, пошкодження або зриву встановлених пломб та індикаторів, порушення схеми підключення, перевірка стану індикаторів магнітного та/або електричного полів, встановлених на/у ЗКО, виявлення наявності пристроїв впливу або інших знак втручання в роботу ЗКО, зчитування показів та інформації, що зберігається в первинній базі даних лічильників електричної енергії, перевірка та, у разі потреби, синхронізація або установлення часу годинника інтервальних лічильників електричної енергії, а також перевірка (з використанням спеціальних технічних засобів та, за необхідності, частковим демонтажем будівельних конструкцій або оздоблювальних матеріалів) стану електропроводки та електроустановок від межі балансової належності до точки вимірювання для виявлення позаоблікових підключень або підключень, що можуть призвести до спотворення результатів вимірювання та/або комерц ійного обліку електричної енергії.

6.5.7 Результати технічної перевірки оформлюються актом технічної перевірки, а у разі виявлення порушень - актом про порушення.

6.5.8. Технічна перевірка вузлів обліку та схем їх підключення здійснюється на відповідність проектним рішенням. У разі втрати або відсутності проектної документації технічна перевірка має проводиться на відповідність нормативно-правовим актам та нормативним документам, які діяли на дату облаштування (установлення) вузла обліку.

З огляду на викладене, позивач вважає, що складення відповідачем Акту проведення технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку №РТП 141909 від 25.06.2021р., а не акту про порушення, свідчить про відповідність вузлів обліку та схем їх підключення проектним рішенням/ нормативно-правовим актам та нормативним документам, які діяли на дату облаштування (установлення) вузла обліку. Жодних вимог щодо приведення стану комерційного обліку у відповідність до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії відповідачем складено не було, що також є підставою стверджувати про відповідність вузлів обліку та схем їх підключення проектним рішенням / нормативно-правовим актам та нормативним документам, які діяли на дату облаштування (установлення) вузла обліку. Крім того, згідно п.6.5.8 Кодексу визначено, що технічна перевірка вузлів обліку та схем їх підключення здійснюється на відповідність проектним рішенням. У разі втрати або відсутності проектної документації технічна перевірка має проводиться на відповідність нормативно-правовим актам та нормативним документам, які діяли на дату облаштування (установлення) вузла обліку.

Водночас, згідно листа ПАТ "Рівнеобленерго" №06/35/41-18 від 06.01.2018р., адресованого Господарському суду Рівненської області на виконання ухвали суду від 14.12.2017р. у справі №918/841/17, відповідачем було повідомлено, що внаслідок підтоплення частини архівного приміщення Здолбунівського РЕМ, що мало місце у 2010 році, екземпляр технічних умов, що надавалися Гоменюку І. С. було втрачено.

Таким чином, технічна перевірка вузлів обліку позивача та схем їх підключення повинна здійснюватися на відповідність нормативно-правовим актам та нормативним документам, які діяли на дату облаштування (установлення) вузла обліку, а вимоги нормативно-правових актів та нормативних документів, прийнятих у 2018 році, не поширюються на вузли обліку та схеми їх підключення позивача, в зв`язку із втратою відповідачем технічних умов, на підставі яких проводилось встановлення вузла обліку електропостачання гаража, належного ОСОБА_1 ..

Також, позивач звертає увагу суду на п.2.4.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312, у договорі про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії зазначаються величини дозволеної (договірної) та приєднаної потужності, які визначаються виходячи з проектних рішень та потужності наявних у споживача струмоприймачів. Потужність об`єкта споживача повинна обмежуватись на рівні потужності, передбаченої проектом указаного об`єкта споживача та/або технічними характеристиками зовнішніх електричних мереж указаного об`єкта споживача.

Відповідно до протоколу №2293 перевірки ізоляції ввідного кабелю (кабель мереж зовнішнього користування) виданого Рівненською дистанцією Львівської залізниці мережами зовнішнього електрозабезпечення споживача ФОП Гоменюк І.С. є кабель АВВГ 3*25+1*16 , який в повітрі може перепускати 98А (ампер) в режимі перенавантаження, тому і було встановлено працівниками Здолбунівського РЕМ у 2010 році дообліковий комутаційний апарат ВА-47 з номінальним струмом 100А, який при перевищенні току 100А відключить навантаження, щоб не відбулося пошкодження мереж зовнішнього електрозабезпечення споживача ФОП Гоменюка І.С. і в подальшому обладнання (майна) ПрАТ "Рівнеобленерго".

З огляду на викладене, позивач вказує на те, що у відповідності до ч.3 ст.60 Закону України "Про ринок електричної енергії", відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному цим Законом та правилами роздрібного ринку із посиланням на підпункт 11.5.2 розділу IX "Кодексу системи розподілу" затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018р. (із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕК1І №2595 від 03.12.2019р..

Отже, на переконання позивача, у ПрАТ "Рівнеобленерго" не має жодної вище переліченої підстави для припинення електропостачання об`єкта - гараж, що належить позивачу та розташований за адресою: м.Здолбунів, вул.8 Березня, 35.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017р. із змінами та доповненнями, основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема:

1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг;

2) правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку;

3)кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу;

4) кодексом комерційного обліку;

5) правилами роздрібного ринку;

6) іншими нормативно-правовими актами.

Правовідносини між оператором системи розподілу електричної енергії (ОСР) та споживачами електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018р. №312 (надалі - Правила/ПРРЕЕ).

Частиною 7 ст.2 Закону України Про ринок електричної енергії встановлено, що Кодекс комерційного обліку (ККО) визначає, зокрема, основні положення щодо організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, права та обов`язки учасників ринку, постачальників послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, отримання точних і достовірних даних комерційного обліку та їх агрегації (об`єднання), порядок проведення реєстрації постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та реєстрації автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії (аналогічна норма міститься і в п.1.1.1 ККО).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватись правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії та умов укладених договорів.

Як свідчать матеріали справи, позивач має у власності електроустановку з договірною потужністю 10кВт та відповідає за її технічний стан, що підтверджується Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток №6 до Договору про постачання електричною енергію від 05.01.2009р.).

Судом встановлено, що 25.06.2021р. уповноваженими представниками ПрАТ Рівнеобленерго під час проведення роботи з технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку на об`єкті споживача "Гараж" за адресою: м.Здолбунів, вул.8 березня, 35, виявлено недоліки: ввідний (дообліковий) комутаційний пристрій ВА-47, номінальним струмом 100А, що не відповідає діючим нормативно-технічним документам, ПРРЕЕ та ККО, а саме:

- п. 2.3.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕ КП від 14.03.2018р. №312 (далі - ПРРЕЕ/Правила) встановлено, що електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності. а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії Підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності. забороняється, за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

- п.5.1.1 ККО улаштування вузлів обліку та інших засобів комерційного обліку електричної енергії необхідно здійснювати відповідно до цього Кодексу, Правил улаштування електроустановок, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.07.2017р. №476 (надалі ПУЕ), Правил роздрібного ринку електричної енергії та проектних рішень.

- п.5.30 ПУЕ номінальні струми плавких вставок запобіжників і струми уставок спрацьовування захисних апаратів мають відповідати номінальному струму лічильника і значенню дозволеної до використання потужності (дана вимога регулювалася п.3.1.4 ПУЕ в редакції, що діяла в період введення в експлуатацію об`єкта Споживача).

Загальне визначення Комутаційний апарат/пристрій - це автоматичний вимикач, пристрій для захисту електричних мереж та обладнання різного призначення, від перевантажень і коротких замикань.

Шляхом проведення розрахунку, номінальний струм ввідного автоматичного вимикача (комутаційного апарата) об`єкту Позивача при дозволеній потужності 10 кВт повинен становити 25А, а не 100А.

Так, за результатом перевірки, складено акт про проведення роботи з технічної перевірки ЗВТ комерційного обліку №РТП 141909 від 25.06.2021р. (надалі - Акт) та надано вимогу позивачу - замінити ввідний дообліковий комутаційний апарат згідно договірної потужності до 25.07.2021р.. Акт підписаний ОСОБА_1 із зауваженнями про те, що з актом не згідний, оскільки комутаційний апарат ВА-47 номінальним струмом 100А був встановлений згідно технічних умов виданих Відповідачем.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, що зазначені технічні умови на які покликається позивач ним не надані, а у відповідача вони відсутні. Тобто, позивачем не підтверджено правомірність встановлення на його електрообладнанні комутаційного апарату в 100 А.

При цьому, устаткування автоматичного відключення чи обмеження потужності, засоби захисту (автоматичні вимикачі або запобіжники) в тому числі комутаційні пристрої, входять до складу вузла обліку (пп.14 п.1.2.1 ККО). Отже, у зв`язку з не виконанням позивачем до 25.07.2021р. відповідної вимоги, 20.08.2021р. на адресу позивача було направлено попередження за №52-07/298 від 19.08.2021р. про припинення з 06.09.2021р. електропостачання об`єкта Позивача "Гараж" м.Здолбунів, вул.8 березня, 35, у відповідності до пп.4 п. 11.5 Кодексу систем розподілу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.11.2021р. у справі №918/751/21 позов ФОП Гоменюка І.С. щодо неправомірних дій ПрАТ "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівського РЕМ залишено без розгляду, а також скасовано ухвалу від 03.09.2021р. щодо заборони відключення.

03.12.2021р. заступником начальника Здолбунівського РЕМ з комерційних питань ПрАТ "Рівнеобленерго" було винесене попередження про припинення електропостачання №52-07/401 для ФОП Гоменюка І.С. на підставі п.п.11.5 Кодексу систем розподілу затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №310 (далі - КСР, Кодекс систем розподілу). Таким чином, вбачається, що ПрАТ "Рівнеобленерго" при виявленні недоліків у електроустановці, що належить позивачу діяло у відповідності до вимог законодавства України. При цьому, позивач відмовляючись привести розрахунковий вузол обліку електричної енергії у відповідність до вимог нормативно-технічних документів, шляхом заміни ввідного дооблікового комутаційного апарату зі 100А до 25А, діє в порушення вимог ПРРЕЕ, ККО, норм ПУЕ та договірних зобов`язань (зокрема щодо потужності 10кВт), чим дозволяє відкрито використовувати на своєму об`єкті потужність в 60кВт, що є більшою від договірної в шість раз.

Крім того, позивач в позовній заяві на обґрунтування своїх вимог посилається на п.п.6.1, 7.1, 10.4. Договору про постачання електричної енергії за №4 від 05.01.2009р.. Однак, застосування позивачем даних пунктів договору є помилковим, оскільки в силу вимог чинного законодавства вони припинили свою дію.

Як встановлено судом, 01.01.2019р. ПрАТ "Рівнеобленерго" розпочало здійснювати господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Рівненської області та є Оператором системи розподілу (далі - ОСР) на підставі отриманої ліцензії згідно Постанови НКРЕКП №1413 від 13.11.2018р. "Про видачу ПрАТ "Рівнеобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом".

Відповідно до п.1.1.1 ПРРЕЕ, ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є, зокрема, електропостачальник, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, споживачі. Ці правила є обоє 'язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Згідно п.п.2, 6 постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018р. за №312, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви - приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

До укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації). які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності. якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю / переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Пунктом п.2.1.2 ПРРЕЕ, встановлено, що не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем.

Відповідно до п.2.1.4 ПРРЕЕ, договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного Кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Згідно п.2.1.6. ПРРЕЕ, фактом приєднання споживача до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтвердження споживання електричної енергії.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вимог вищенаведених норм, позивачем надано ПрАТ "Рівнеобленерго" підписану заяву приєднання, що підтверджує факт приєднання позивача (Споживача) до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який розміщено на офіційному сайті ПрАТ "Рівнеобленерго" і є у загальному доступі.

Таким чином, з 01.01.2019р. ФОП Гуменюк І.С. має укладений з ПрАТ "Рівнеобленерго" договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах, що були визначені в договорі на постачання електричної енергії від 05.01.2009р., а саме щодо потужності та розмежування балансової належності електромереж і експлуатаційної відповідальності сторін.

З огляду на викладене, договір про постачання електричної енергії від 05.01.2009р. припинив свою дію (в силу п.6 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018р.).

На виконання вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", шляхом подання заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 21.11.2018р., у відповідності до ст.ст.633, 634, 641,642 Цивільного кодексу України, п.4 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", між відповідачем та ФОП Гоменюком І.С. з 01.01.2019р. було укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №270018120 на умовах діючого договору про постачання електричної енергії в частині, що стосується технічних характеристик об`єкта (індивідуальні, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо).

Водночас, позивач стверджує про наявність трьох договорів на надання послуг укладених з ПрАТ "Рівнеобленерго". Разом з тим, у відповідності до заяви приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, споживач ФОП Гоменюк І.С. приєднався до умов означеного договору, та останньому було присвоєно №270018120 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом.

Крім того, згідно паспорта точки розподілу, підписаного 19.04.2019р., договору присвоєно номер 270018120.

За вказаних обставин доводи позивача, про те що з 21.11.2018р. договір №270018120 перестав діяти, не узгоджується з фактичними обставинами справи, та дана обставина не підтверджена належними доказами.

Крім того, згідно п.п.3 п.3 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 13.11.2018р. №1413 Про видачу ПрАТ "Рівнеобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом, до 01.01.2019р. укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачами, електроустановки яких приєднані до системи розподілу електричної енергії Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" та договори електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з електропостачальниками, які мають намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії даним споживачам, із відкладальною умовою набрання ними чинності з 01 січня 2019 року.

З огляду на викладене, доводи позивача, про те, що договір укладений на підставі заяви-приєднання від 21.11.2018р. почав діяти з моменту підписання є необгрунтованим. Окрім того, у відповідності до п.5.6. Правил користування електричною енергією затверджених Постановою НКРЕ 31.07.1996р. №28, невід`ємними частинами договору про постачання електричної енергії є: 1) акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.п.5.4 Правил, для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації такі документи: 2) акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (у разі укладення відповідного договору щодо об`єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

Водночас, ФОП Гоменюк І.С. вважаючи, що в 2010 році був укладений новий договір з підстав збільшення потужності мав подати відповідачу акт розмежування балансової належності, примірник повинен зберігати самостійно.

Однак, жодних документів, які підтверджували факт збільшення потужності, чи укладення іншого договору, аніж договір про постачання електричної енергії № 4 від 05.01.2009р., та договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019р. №270018120 матеріали справи не містять.

Крім того, в межах даної справи позивачем заявлено, що паспорт точки розподілу від 19.04.2019р. є фальсифікованим, а про існування вказаного документу позивачу не було відомо.

В ході розгляду даної справи судом, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.06.2022р. у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновку експертизи.

Проведення судової почеркознавчої експертизи доручено Рівненському НДЕКЦ (науково-дослідному експертному кримінальному центру) Міністерства внутрішніх справ України. На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання:

- Чи виконано запис "Гоменюк І.С. 19.04.2019р." та підпис "в паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович" Гоменюком Ігорем Степановичем чи іншою особою?

24.08.2022р. до суду першої інстанції від Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру разом з висновком експерта повернулися матеріали справи №918/22/22.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-22/5625-ПЧ від 16.08.2022р.:

- Короткий рукописний запис "Гоменюк І.С. Гоменюк І.С." у графі "Споживач" який розміщений у паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович від 19.04.2019р. та зразок почерку, який розміщений у рішенні № 3 власника ТОВ Виробниче об`єднання "Волинь-бетон" від 22.04.2019р., виконані однією особою.

- Короткий рукописний запис "Гоменюк І.С. Гоменюк І.С. у графі "Споживач:", який розміщений у паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович від 19.04.2019р. та інші зразки почерку, які розміщені в матеріалах господарської справи №918/22/22, виконані різними особами.

- Вирішити запитання у частині, що стосується підпису, який розміщений у паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович, Гоменюком Ігорем Степановичем чи іншою особою, - не представляється можливим, по причині, що встановлені розбіжні ознаки несуттєві для заперечення тотожності, з`ясувати їх походження (чи вони є результатом варіаційності почерку особи, що не проявилась у наданих зразках, або викликані іншими причинами) неможливо.

Встановлені ж збіжні ознаки не чисельні, інформативна їх значущість невелика, сукупність їх недостатня навіть для ймовірного висновку про наявність тотожності виконавця. Тому, вирішити запитання у частині стосовно підпису, який розміщений у паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович, Гоменюком Ігорем Степановичем чи іншою особою, - не представляється можливим.

- Запитання у частині, що стосується цифрового запису "19.04.19", - не вирішувалось, оскільки відсутній порівняльний матеріал, а саме зразки записів виконаних Гоменюком І.С..

З огляду на викладене, за результатами експертизи не вдалось встановити чи належить підпис позивача останньому на паспорті точки розподілу з підстав зазначених вище по тексту, однак, судом звернуто увагу на той факт, що на документі наявна печатка позивача та згідно висновку експерта короткий рукописний запис "Гоменюк І.С. Гоменюк І.С." у графі "Споживач" який розміщений у паспорті точки розподілу електричної енергії ФОП Гоменюк Ігор Степанович від 19.04.2019р. та зразок почерку, який розміщений у рішенні №3 власника ТОВ Виробниче об`єднання "Волинь - бетон" від 22.04.2019р., виконані однією особою. Згідно наданого для порівняння документу самим позивачем, а відтак суд дійшов висновку, що позивач не міг не знати про даний документ.

Відповідності до п.п.2, 6 постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018р. за №312, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви - приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

До укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також: щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Як встановлено судом, що з переходом на новий ринок електричної енергії, позивачем було подано заяву приєднання до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії у відповідності до п.п.2,6 постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018р. за №312.

Як вже зазначалось вище 05.01.2009р. між сторонами було укладено договір про постачання електричної енергії №4. Відповідно до п.1 цього договору - договірна потужність встановлена на рівні 10,0кВт.

Доводи позивача про факт звернення до відповідача за видачею технічних умов, що мало місце у 2010 році не підтверджується жодним документом. Поряд з цим, відповідачем пред`явлено Обсяги постачання електричної енергії Споживачу згідно яких договірна потужність встановлена на рівні 10 кВт.

Отже, твердження позивача про збільшення потужності за об`єктом у 2010 році не узгоджуються з жодним наявним у матеріалах справи документом.

Крім того, судом критично оцінено твердження позивача щодо встановлення факту збільшення потужності споживачу до 60 кВт в судовому рішенні №918/841/17, оскільки при прийняті зазначеного рішення у суду була відсутня об`єктивна можливість самостійно дослідити положення наведених технічних умов з огляду на те, що останні, як слідує з письмових пояснень відповідача від 6 січня 2018 року №06/35/41-18, були втрачені внаслідок підтоплення частини архівного приміщення Здолбунівського РЕМ Товариства.

Водночас, покликання позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що його електрообладнання відповідає проектним рішенням (технічним умовам) не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджується належними доказами. Позивачем не надано жодного документа, який міг би підтвердити замовлення, оплату, видачу та реалізацію технічних умов.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Аналогічні за змістом положення містяться і в ст.20 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом, договором (чи судом у визначених законом випадках).

Звертаючись з позовом до суду, позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту порушеного права, в той час як на суди покладено обов`язок перевірки відповідності обраного позивачем способу захисту положенням відповідного договору чи приписам ст.16 ЦК України і ст.20 ГК України.

Реалізуючи своє право на судовий захист та звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, зокрема, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Водночас слід зазначити, що акт технічної перевірки засобів обліку електричної енергії прямого включення фіксує лише хід здійснення такої перевірки та встановлює виявлені порушення, проте не може вважатися рішенням певного суб`єкта і не може бути визнаний недійсним, оскільки навіть не є актом у розумінні ст.20 ГК України.

Крім того, як зазначив відповідач відключення позивача від мережі не відбулося, а саме попередження - не може являтись порушеним правом позивача.

В силу ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на їх не обґрунтованість та відсутністю обставин, які підтверджували б наявність порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Таким чином, враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що твердження скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 02.11.2022р. у справі №918/22/22 в частині відмови у визнанні неправомірними дії Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівського РЕМ, щодо зобов`язання Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича привести вузол обліку електроенергії до норм передбачених п.2.3.3 розділу ІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 та п.6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії" затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. (із змінами, внесеними згідно постанови НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.) слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 02.11.2022р. у справі №918/22/22 в частині відмови у визнанні неправомірними дії Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в особі Здолбунівського РЕМ, щодо зобов`язання Фізичної особи-підприємця Гоменюка Ігоря Степановича привести вузол обліку електроенергії до норм передбачених пунктом 2.3.3 розділу ІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 та п.6.2.4 Розділу VI "Кодексу комерційного обліку електричної енергії" затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. (із змінами, внесеними згідно постанови НКРЕКП №716 від 20.03.2020р.) без змін.

2. Справу №918/22/22 повернути до Господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" січня 2023 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Савченко Г.І.