ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Справа № 918/72/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Кітовського В.Л., адвоката, ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія ВК №1063555

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 12.07.22р. суддею Романюк Ю.Г. у м.Рівному, повний текст складено 12.07.22р. у справі № 918/72/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна"

про стягнення 47 081, 60 злотих

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна", у якому позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 31 Закону України "про міжнародне приватне право", ст. ст. 173, 193 господарського кодексу України, ст. ст. 525, 530, 610, 653, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України просить суд стягнути з відповідача 47 081, 60 злотих, які сплачені позивачем в рахунок передоплати коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 03.10.2017 перерахував на банківський рахунок відповідача в рахунок передоплати за партію товару 47 081, 60 злотих, однак відповідач не виконав зобов`язання за Контрактом № 02/10/UA/PL/17, укладеним між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) 02.10.2017, щодо поставки товару.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.07.22 у справі №918/72/22 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" 47 081,60 злотих. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" 4 983 грн 20 коп. судового збору.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст. ст. 5, 31 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 11, 192, 509, 524, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 265, 377, 382 ГК України, умови контракту, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, вказав, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, поставку товару у термін до 04.10.2021 не здійснив, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 47 081, 60 злотих.

Не погодившись із винесеним рішенням, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2022 у справі №918/72/22 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Так, з посиланням на п. 2 ч.1 ст. 42, ч. 3 ст. 277 ГПК України, вказує, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався без участі представника відповідача через протиправні дії позивача, які полягали у змові з працівником відповідача, останній протиправно був позбавлений права брати участь в судових засіданнях, надати пояснення суду та свої заперечення проти позову. Про існування даної судової справи відповідачу стало випадково відомо після телефонного дзвінка з обслуговуючого банку, після того як Державна виконавча служба наклала арешт на банківський рахунок відповідача.

Як зазначає скаржник, невідома особа отримувала від імені відповідача повідомлення із суду та подавала клопотання про відкладення розгляду справи, підробивши підпис. Оскільки про судовий спір директору відповідача було не відомо, відповідач не зміг скористатись своїм правом заперечити проти позову та надати свій відзив з доказами.

Звертає увагу, що з приводу описаних вище обставин, відповідач звернувся із заявою про злочин до правоохоронних органів. 17.11.2021 Сектор дізнання рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області зареєстрував кримінальне провадження №0001655.

Зауважує, що розглядаючи справу суд першої інстанції не врахував того, що 02.08.2021 позивач (сторона-1), ТОВ «Арбелло Пропертіз» (сторона-2) та відповідач (сторона-3) уклали договір про заміну сторони в контракті №02/10/UA/PL/17 від 02/10/17.

Так, згідно з умовами договору про заміну сторони в контракті, відбулась заміна в контракті сторони-1 на сторону-2. Відповідно до умов вказаного договору відповідач передав усі свої права та обов`язки як сторони контракту на користь ТОВ «Арбелло Пропертіз».

На виконання положень договору про заміну сторони в контракті, 10.09.2021 ТОВ «Арбелло Пропертіз» як кредитор звернулось до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати за не поставлений товар.

04.11.2021 відповідач платіжним дорученням №25 перерахував на користь ТОВ «Арбелло Пропертіз» кошти в сумі 47081,60 злотих в рахунок повернення попередньої оплати за товар по контракту.

Таким чином, починаючи з 05.11.2021 зобов`язання відповідача по поверненню попередньої оплати за товар по контракту в сумі 47 081,60 злотих є припиненим згідно зі ст.599 ПК України у зв`язку з його належним і повним виконанням.

Отже, як вважає скаржник, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виконання зобов`язання, яке на той час вже було припинене виконанням, та стороною якого позивач взагалі не був.

На підтвердження вказаного, надав суду копії договору про заміну сторони в контракті №02/10/UA/PL/17, вимоги від 10.09.2021 та платіжного доручення від 04.11.2021 та просить прийняти їх до розгляду у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого вказує, що відповідач подає до суду апеляційної інстанції новий доказ, що не був предметом дослідження в суді першої інстанції. Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Зауважує, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (схожий за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16).

Вважає, що фактично відповідач в порушення вимог процесуального закону (ч.3 ст.269 ГПК України) намагається долучити до матеріалів справи новий доказ, при цьому не порушуючи питання про наявність правових підстав для поновлення відповідного процесуального строку для подання такого доказу на стадії апеляційного перегляду справи.

Зазначає, що новий доказ не містить жодної доказової інформації, оскільки ніяких договорів ТОВ «Інтеллект Менеджмент» ні з ким не укладало та не підписувало. Зауважує, що надання суду апеляційної інстанції такого доказу товариство розцінює виключно як спробу ввести суд в оману та відстрочити в часі примусове виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 12 липня 2022 року про стягнення з відповідача 47 081,60 злотих.

Просить рішення Господарського суду Рівненської області від 12 липня 2022 року у справі №918/72/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Фіто України» - без задоволення та поновити строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 17.01.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" про продовження строку для подання відзиву задоволено. Продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеллект Менеджмент" строк для подання відзиву та прийнято відзив.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду скарги повідомлявся заздалегідь та належним чином, що підтверджується надісланням ухвали на електронну адресу.

У відзиві на апеляційну скаргу просить розгляд справи проводити у відсутність представника ТОВ «Інтеллект Менеджмент».

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника позивача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без їхнього представника, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на підтвердження своєї позиції. Просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2022 у справі №918/72/22 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, в судовому засіданні представник скаржника заявив усне клопотання про поновлення строку на подачу та долучення до матеріалів справи нових доказів у справі.

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів прийшла до висновку про його відхилення з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається із апеляційної скарги скаржник як на підставу неможливості подання доказів до суду першої інстанції вказує на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався без участі представника відповідача через протиправні дії позивача, які полягали у змові з працівником відповідача, останній протиправно був позбавлений права брати участь в судових засіданнях, надати пояснення суду та свої заперечення проти позову. Про існування даної судової справи відповідачу стало випадково відомо після телефонного дзвінка з обслуговуючого банку, після того як Державна виконавча служба наклала арешт на банківський рахунок відповідача.

Як зазначає скаржник, невідома особа отримувала від імені відповідача повідомлення із суду та подавала клопотання про відкладення розгляду справи, підробивши підпис. Оскільки про судовий спір директору відповідача було не відомо, відповідач не зміг скористатись своїм правом заперечити проти позову та надати свій відзив з доказами.

Зауважує, що з приводу описаних вище обставин, відповідач звернувся із заявою про злочин до правоохоронних органів. 17.11.2021 Сектор дізнання рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області зареєстрував кримінальне провадження №0001655.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився досить тривалий час, а саме ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі датована 02.02.2022, в матеріалах справи наявні клопотання про відкладення розгляду справи від 22.02.2022, 24.05.2022, 06.06.2022, 11.07.2022 підписані директором товариства ТОВ «Фіто Україна» Щур Г.П. та скріплені печаткою товариства. Судом першої інстанції неодноразово було задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи ухвалами від 22.02.2022, від 25.05.2022, від 09.06.2022.

Разом з тим, слід зазначити, що ухвали суду направлялися відповідачу на офіційну поштову адресу, про, що в матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення поштового відправлення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що реєстрація кримінального провадження №0001655 не є безумовним доказом на підтвердження доводів скаржника та не свідчить про підробку його підпису на клопотаннях про відкладення та використання печатки товариства на них без його відома.

За наведеного колегія суддів вважає подане усне клопотання необґрунтованим, не поважна причина пропуску строку, нові докази не приймаються до уваги.

Заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.10.2017 між ТОВ "Інтеллект Менеджмент" (покупець) та ТОВ "Фіто Україна" (продавець) укладено контракт № 02/10/UA/PL/17 .

Відповідно до п. 1.1. контракту продавець продає, а покупець купує наступну сировину: трави, плоди ягід, ягоди сушені, фруктові суміші, чай фруктовий.

За умовами п. 2.1. контракту загальна кількість товару за даним контрактом складає 2000 тонн та встановлюється для кожної окремої поставки товару згідно зі специфікаціями, що є невід`ємними частинами контракту.

Постачання товару здійснюється на умовах, що вказуються в окремому додатку (специфікації) на кожну поставку, згідно правил Інкотермс 2010 (п.3.1. контракту).

В п.3.5 контракту сторони погодили, що термін поставки, транспортування товару від моменту отримання передоплати продавцем і до моменту поставки товару покупцеві складає 30 робочих днів.

Згідно п. 4.1 контракту, ціну за товар, що постачається, визначають щоразу перед відправленням відповідно до додатків до контракту, в польських злотих.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2 контракту, платежі за товари, поставлені у рахунок цього Контракту, мають бути здійсненні покупцем у польських злотих. Оплата товару здійснюється на умовах передоплати в розмірі 100% за партію товару.

За умовами п.5.6. контракту після отримання на банківський рахунок передоплати від покупця зобов`язаний відвантажити товар протягом 30 робочих днів за погодженням партії товару.

Даний контракт набирає сили з дня його підписання і діє до повного виконання (п. 12.1. контракту).

Контракт був підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками.

Судом встановлено, що на виконання умов контракту, позивач 03.10.2017 перерахував на банківський рахунок відповідача в рахунок передоплати за партію товару 47 081,60 злотих, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 03.10.2017, банківською випискою та довідкою АТ "Кредобанк" № 52-24бт/20 від 02.01.2020, згідно з якою 04.10.2017 на рахунок ТОВ "Фіто Україна" надійшли кошти в розмірі 47 081,60 злотих.

Зазначене також підтверджується постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 у справі 906/1346/19, що має преюдиційне значення для розгляду справи № 918/72/22.

Враховуючи, що відповідачем не був постановлений товар, позивач звернувся до ТОВ "Фіто Україна" з вимогою від 17.09.2018, відповідно до якої вимагав повернути кошти в розмірі 47 081,60 злотих.

У відповіді на претензію №52/2 від 03.10.18 відповідач борг визнав, підписав Акт звірки на суму 47 081,60 злотих та гарантував повернути кошти у строк до 15.10.2018.

В подальшому сторони уклали між собою додаткову угоду № 1 від 04.10.2018 до Контракту 02/10/UA/PL/17 від 02.10.2017 (далі - додаткова угода), яка підписана сторонами та відповідно до якої сторони внесли зміни до контракту, зокрема виклали п. п. 3.5., 5.6. в наступній редакції;

"Пункт 3.5. Термін поставки товару по усіх замовленнях та додатках (специфікаціях) до даного контракту до 04.10.2021 року";

"Пункт 5.6. продавець після отримання на банківський рахунок передоплати на банківський рахунок від покупця зобов`язаний відвантажити товар до 04.10.2021 року".

Відповідно до відповіді на претензію №52/2 від 03.10.18 відповідач визнав вказану заборгованість та погодився її погасити в строк до 15.10.2018, однак, як встановлено судом, сторони шляхом укладання додаткової угоди досягли згоди, що відповідач виконає свої зобов`язання за контрактом в первісний спосіб - шляхом поставки товару в строк до 04.10.2021.

Отже, уклавши додаткову угоду №1 від 04.10.2018 року до контракту №02/10/UA/PL/17 від 02.10.2017 року сторони дійшли згоди щодо зміни строку поставки товару з 30 робочих днів після отримання передоплати на 04.10.2021 року.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення передплати у розмірі 47 081,60 злотих від 15.10.2021 року, у якій просив протягом 7-ми днів із дня отримання даної вимоги повернути передоплату.

З матеріалів справи убачається, що відповідач вимогу від 15.10.2021 отримав, однак поставку товару не здійснив.

Оскільки строк на відвантаження відповідного товару минув, а відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару, чим в односторонньому порядку порушив умови контракту від 02.10.2017 та додаткової угоди, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЗУ "Про міжнародне приватне право" зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладенні, якщо інше не встановлено міжнародним договором України.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 377 Господарського кодексу України зовнішньоекономічною діяльністю суб`єктів господарювання є господарська діяльність, яка в процесі її здійснення потребує перетинання митного кордону України майном, зазначеним у частині першій статті 139 цього Кодексу, та/або робочою силою. Загальні умови та порядок здійснення зовнішньоекономічної діяльності суб`єктами господарювання визначаються цим Кодексом, законом про зовнішньоекономічну діяльність та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 382 Господарського кодексу України суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності (ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність").

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України "Про міжнародне приватне право" зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладення, якщо інше не встановлено міжнародним договором України.

Таким чином, Контракт № 02/10/UA/PL/17 є зовнішньоекономічним договором.

Вирішуючи питання право якої країни (України чи Республіки Польща) слід застосовувати у спірних правовідносинах, суд виходить з наступного.

Як вбачається із умов укладеного контракту, а саме п. 10.2. сторони дійшли згоди про вирішення спорів в суді за місцем знаходження продавця (відповідача).

Так, згідно з п. 10.1., 10.2. контракту усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути з даного Контракту чи в зв`язку з ним, будуть вирішуватися безпосередньо між покупцем і продавцем шляхом взаємної домовленості. При недосягненні згоди будь-який спір, що виник у зв`язку з виконанням цього контракту, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення в суді відповідному за місцем адреси місцезнаходження продавця.

Крім того, при звернені до суду позивач в правове обґрунтування своїх вимог посилався на норми законодавства України.

За наведеного, в силу норм ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", колегія суддів зауважує, що при розгляді даної справи, слід застосовувати законодавство України, котре регулює спірні правовідносини.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, з матеріалів справи убачається, що отримання відповідачем в рахунок передоплати за партію товару 47 081,60 злотих підтверджується платіжним дорученням № 3 від 03.10.2017, банківською випискою та довідкою АТ "Кредобанк" № 52-24бт/20 від 02.01.2020, згідно з якою 04.10.2017 на рахунок ТОВ "Фіто Україна" надійшли кошти в розмірі 47 081,60 злотих, що передбачено пунктом 4.1. контракту. Вказане підтверджує факт здійснення сторонами господарської операції прийняття грошових коштів в рахунок передоплати за партію товару саме на виконання договірних зобов`язань за контрактом № 02/10/UA/PL/17 від 02.10.2017.

Також як свідчать матеріали справи, відповідач, не відмовився прийняти грошові кошти у розмірі 47 081,60 злотих, сторони провели між собою взаємні розрахунки та зафіксували у акті звірки взаєморозрахунків за період з 02.01.2018 по 12.09.2018, що позивач перераховано на рахунок відповідача 47 081,60 злотих.

Згідно з п. 3.5., 5.6. додаткової угоди термін поставки товару по усіх замовленнях та додатках (специфікаціях) до даного контракту до 04.10.2021; продавець після отримання на банківський рахунок передоплати на банківський рахунок від покупця зобов`язаний відвантажити товар до 04.10.2021.

Однак, судом встановлено, що при цьому відповідач не виконав свої зобов`язання з поставки товару до 04.10.2021 та не надав суду доказів протилежного.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, поставку товару у термін до 04.10.2021 не здійснив, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 47 081,60 злотих.

За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц).

За наведеного, у зв`язку із не прийняттям нових доказів, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 47 081, 60 злотих, а тому погоджується з судом першої інстанції про задоволення позову.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.22 у справі №918/72/22 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна" на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.22 у справі № 918/72/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.22 у справі № 918/72/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №918/72/22 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "24" січня 2023 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.