РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/535/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження господарську справу

за позовом: Керівника Козелецької окружної прокуратури

вул. Є.Лоскота, б.1, смт. Козелець, 17000

e-mail:

в інтересах держави в особі:

позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України

вул. Січових Стрільців (Артема), 18, м. Київ, 04053

e-mail:

позивача-2: Олишівської селищної ради Чернігівської області

вул. Чернігівська, б.3, смт Олишівка, Чернігівська область, 15575

e-mail:

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут"

юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: пр.-т Миру, 53, ІІІ поверх, м, Чернігів, 14005

e-mail:

предмет спору: про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 89 217,85грн

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Ходико О.Є.,

від позивача-1: Мойсієнко Н.О.,

від позивача-2: не прибув,

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 18.01.2023 була проголошена вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст.233, 240 Господарського процесуального кодексу України.

Керівником Козелецької окружної прокуратури подано позов в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Олишівської селищної ради Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" про:

- визнання недійсними додаткових угод від 24.02.2021, 26.02.2021, 14.06.2021, 25.06.2021, 28.07.2021, 26.08.2021, 27.08.2021 до Договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладених між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" ();

- стягнення з відповідача коштів у сумі 89 217,83 грн.

В обґрунтування позову керівник Козелецької окружної прокуратури посилається на те, що при укладенні спірних додаткових угод не дотримано вимоги ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", безпідставно змінено істотні умови Договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АВ147-233-21 від 15.02.2021, сторонами не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни природного газу на ринку після укладення договору та попередньої угоди. Внаслідок неправомірного збільшення ціни на газове паливо мала місце переплата коштів у сумі 89 217,83грн.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.08.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк - 10 календарних днів з дня вручення ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання: додаткової угоди від 24.02.2021 до Договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АВ147-233-21 від 15.02.2021; доказів направлення відповідачу документів на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2022, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.09.2022. Також даною ухвалою встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

У зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати ухвала суду від 19.08.2022 відправлена учасникам справи на їх електронні адреси.

29.08.2022 через канцелярію суду від позивача-1 надійшли пояснення по справі.

У судове засідання 15.09.2022 прибув прокурор та представник позивача-1. Представники позивача-2 та відповідача у підготовче засідання не прибули.

Суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 29.09.2022 на 09:30, про що прокурор та представник позивача-1 повідомлені під розписку, на електронні адреси позивача-2 та відповідача направлено ухвалу від 15.09.2022.

Також ухвала суду від 15.09.2022 направлена відповідачу засобами поштового зв`язку рекомендованою кореспонденцією 20.09.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №649 від 20.09.2022 та відповідно отримана відповідачем 23.09.2022.

28.09.2022 від відповідача надійшов відзив на позов №Ю-2011 від 23.09.2022, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 29.09.2022 прибув прокурор, представник позивача-1 та представник відповідача. Представник позивача-2 у підготовче засідання не прибув.

Суд постановив протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на 20.10.2022, про що прокурор, представники позивача-1 та відповідача повідомлені під розписку, на електронну адресу позивача-2 направлено ухвалу від 29.09.2022 (отримана 29.09.2022).

Також ухвала суду від 29.09.2022 направлена позивачу-2 засобами поштового зв`язку рекомендованою кореспонденцією 03.10.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №657 від 03.10.2022 та відповідно отримана позивачем-2 05.10.2022.

10.10.2022 від керівника Козелецької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив №2438вих-22 від 06.10.2022, у якій прокурор вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства та обставинам справи.

14.10.2022 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №Ю-2050 від 12.10.2022 з аналогічних підстав, що наведені у відзиві на позов.

19.10.2022 на електронну пошту суду від позивача-2 надійшла заява від 19.10.2022 №11-05/720 про розгляд справи без участі їх представника.

У судове засідання 20.10.2022 прибув прокурор, представник позивача-1 та представник відповідача. Представник позивача-2 у підготовче засідання не прибув.

Суд залишив без розгляду заяву позивача-2 про розгляд справи без участі їх представника, оскільки заяву подано з недотриманням вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", ч.8 ст.42, ст.91, ч.2 ст.170 Господарського процесуального кодексу України (заява не підписана електронним цифровим підписом).

Суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.11.2022, про що прокурор, представники позивача-1 та відповідача повідомлені під розписку, на електронну адресу позивача-2 направлено ухвалу від 20.10.2022 (отримана 20.10.2022).

24.10.2022 через канцелярію суду від керівника Козелецької окружної прокуратури надійшли пояснення по справі, у яких зазначає про необґрунтованість заперечень відповідача.

Судове засідання 22.11.2022 не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у Господарському суді Чернігівської області.

Судове засідання призначено на 14.12.2022 о 09:15, про що представники учасників справи повідомлені під розписку.

09.12.2022 в Електронному суді позивачем-2 сформовано заяву про розгляд справи по суті без участі представника Олишівської селищної ради.

У судове засідання 20.10.2022 прибув прокурор, представник позивача-1 та представник відповідача. Представник позивача-2 у судове засідання не прибув.

Суд задовольнив клопотання позивача-2 про розгляд справ без участі їх представника, оскільки це є правом сторони відповідно до п.2 ч.1 ст.42 ГПК України.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні на 18.01.2023 на 10:00, про що прокурор, представники позивача-1 та відповідача повідомлені під розписку, на адресу позивача-2 направлено ухвалу від 14.12.2022 (отримана 16.12.2022).

12.01.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник відповідача буде у відпустці.

У судове засідання 18.01.2023 прибули прокурор та уповноважений представник позивача-1. Позивач-2 та відповідач у судове засідання 18.01.2023 не прибули.

Статтею 202 ГПК України підстави, за яких суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку.

Відповідно до ч.3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 10.01.2023 у справі № 753/17628/19, перебування у відпустці представника відповідача, завчасно повідомленого про дату та час судового засідання, не є підставою для відкладення судового засідання, оскільки відповідач не був позбавлений можливості залучити до участі у справі іншого представника.

Приймаючи до уваги, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; враховуючи те, що явка представника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, з огляду на відсутність підстав для відкладення судового засідання, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Господарський суд зазначає, що згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився в межах розумного строку.

У судовому засіданні 18.01.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені позиції учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог заступник керівника Корюківської окружної прокуратури посилається на те, що відповідачем всупереч інтересів держави та положень укладеного Договору, у порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі", укладено додаткові угоди, згідно з якими збільшено ціну за 1 куб. м газового палива з 7,88 грн. до 15,34610 грн., тобто на 94,74% від ціни, визначеної у Договорі, у зв`язку з чим обсяг постачання природного газу зменшено із 102905 куб.м. до 44032,87 куб.м., тобто на 57,21%. Внаслідок неправомірного збільшення ціни на газове паливо шляхом укладення спірних додаткових угод з порушенням законодавства, мала місце переплата позивачем відповідачу коштів у сумі 89 217,83грн. За доводами прокурора, внесення змін до договору № 41АВ147-233-21 від 15.02.2021 вчинено з порушенням вимог ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", тобто належним чином не обґрунтовано та суперечить інтересам суспільства в особі територіальної громади Олишівської селищної ради Чернігівської області та держави, у зв`язку з чим прокурором заявлено вимоги про визнання додаткових угод від 24.02.2021, 26.02.2021, 14.06.2021, 25.06.2021, 28.07.2021, 26.08.2021, 27.08.2021 до договору № 41АВ147-233-21 від 15.02.2021 недійсними та стягнення з відповідача 89 217,83грн на підставі ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України.

Позивач-1 у поясненнях від 26.08.2022 №262525-17/1902-2022 зазначає про те, що у Держаудитслужби були відсутні правові підстави для проведення заходів державного фінансового контролю в Олишівській селищній раді в плановому та позаплановому порядку, зокрема, проведення моніторингу відповідної закупівлі. На думку Держаудитслужби, залучення її як позивача у даній справі є неможливим, оскільки підставою для звернення до суду в цьому випадку не є результати державного фінансового контролю.

Позивач-2 не скористався правом на подання заяв по суті справи.

Відповідач у поданому відзиві на позов №Ю-2011 від 23.09.2022, зокрема, зазначає:

- про відсутність правових підстав для звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави з огляду на наступне. Визначений прокурором позивач-1 - Держаудитслужба наділений правом порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсним договорів, укладених з порушенням законодавства, за результатами проведених заходів державного фінансового контролю. Оскільки Держаудитслужба не проводила контрольних заходів у спірних відносинах, у неї не виникло право на звернення до суду і їй не може ставитись у вину неналежне здійснення повноважень у частині звернення до суду. Прокурором не обґрунтовано наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді та не надано доказів, що уповноважений орган, в інтересах якого він звернувся з позовом, не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Також відповідач зазначає, що визначення Олишівської селищної ради як позивача-2 суперечить ч.2 ст.45 ГПК України, оскільки, на думку відповідача, відсутній факт порушеного, невизнаного чи оспорюваного права останньої;

- щодо визнання додаткових угод недійсними відповідач заперечує та зазначає про відсутність порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" під час їх укладення. Зазначені зміни ціни за одиницю товару не призвели до збільшення суми, визначеної в цьому договорі. Сума договору протягом 2021 року не була збільшена, а відтак, відповідачем та позивачем внесені зміни до умов договору з дотриманням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", яким передбачена можливість зміни істотних умов Договору до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі про закупівлю. Діючим законодавством не визначено форму та зміст документа про коливання ціни природного газу на ринку. Цінові довідки Харківської торгово-промислової палати України є належними та допустимими доказами;

- щодо стягнення коштів у сумі 89 217,83грн заперечує та зазначає про відсутність підстав для повернення коштів на підставі ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України та застосування зазначеної норми до спірних правовідносин.

У відповіді на відзив та поясненнях керівник Козелецької окружної прокуратури не погоджується з доводами відповідача, зокрема, зазначає, що прокурором у позовній заяві належним чином та в достатньому обсязі обґрунтовані підстави представництва інтересів держави в суді в особі позивачів. Жодна із наданих відповідачем довідок не містить даних щодо коливання ціни на природний газ на ринку у бік збільшення на дату укладення оспорюваних додаткових угод. Збільшення ціни на природний газ та зменшення обсягу постачання природного газу підтверджує недоотримання позивачем товару в обсязі, який було заплановано отримати за суму та на умовах, які було узгоджено при проведенні закупівлі та укладені за її результатами Договору в первинній редакції. Стягнення надміру сплачених позивачем коштів за природний газ є наслідком визнання недійсними додаткових угод, які підписані з порушенням вимог закону.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив №Ю-250 від 12.10.2022 вказує на те, що відсутні підстави для представництва інтересів держави в суді в особі позивачів. Щодо правомірності укладення додаткових угод та повернення коштів на підставі ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України наводить аналогічні доводи, викладені у відзиві на позов та вважає свою позицію незмінною.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Олишівською селищною радою (позивач-2) 29.12.2020, на вебпорталі публічних закупівель "Prozorro" розміщено оголошення UA-2020-12-29-007190-а про проведення відкритих торгів на закупівлю природного газу обсягом 102905 куб.м. за кошти місцевого бюджету на суму 977600грн та розміщено тендерну документацію з вимогами до учасників та предмету закупівлі.

За результатом електронного аукціону відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій від 22.01.2021 переможцем відкритих торгів стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" з пропозицією закупівлі 810 891,40 грн з ПДВ.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

15.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (постачальник) та Олишівською селищною радою (споживач) укладено Договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АВ147-233-21 з додатками (далі - Договір), за умовами п.1.1. якого постачальник зобов`язується передати в власність споживачу у 2021 році природний газ, код за ДК 021:20-6 Газове паливо (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Річний плановий обсяг постачання газу - до 102905 куб. м.

Передача газу за цим договором здійснюється в межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (пункти призначення). Перелік точок комерційного обліку споживача вказаний у додатку 2, що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.4. Договору).

Згідно з п.3.1. Договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватись, про що сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається.

За умовами п.3.2., 3.3., 3.6. Договору ціна 1 куб.м. природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна 1 куб.м. природного газу складає 7,88 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором, і складає 810 891,40 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

Відповідно до п.9.1., п.9.2. Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "Чернігівгаз Збут" в інформаційній платформі оператора ГТС, а саме з 01.01.2021 по 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в початковому договорі, якщо видатки для досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

Пунктами 9.5., 9.6. Договору сторони узгодили, що будь-які зміни та доповнення до договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками сторін шляхом укладення додаткової угоди. Будь-які зміни, доповнення та додатки до цього договору, внесені належним чином, є його невід`ємними частинами.

Сторони в п.9.7. Договору погодили, що істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

На підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку України матеріали справи містять копії цінових довідок Харківської торгово-промислової палати: №116/21 від 20.01.2021, №163/21 від 27.01.2021, №393/21 від 17.02.2021, №1261/21 від 01.06.2021, №1483/21 від 06.07.2021, №1720/21 від 02.08.2021, №1852/21 від 12.08.2021.

24.02.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору, згідно з якою п.3.2. викладено у наступній редакції: ціна 1 куб. м природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна одного кубічного метру природного газу з 01.01.2021 складає 8,66721 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

26.02.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору, згідно з якою п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: ціна 1 куб. м природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна 1 куб.м. природного газу з 01.01.2021 складає 9,533061 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

14.06.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору, згідно з якою п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: ціна 1 куб. м природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна 1 куб. м природного газу з 01.01.2021 складає 10,48541 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

25.06.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору, згідно з якою п.3.2. договору викладено в наступній редакції: ціна 1 куб. м природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна 1 куб. м природного газу з 01.06.2021 складає 11,53290 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

28.07.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору, згідно з якою п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: ціна 1 куб. м природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна 1 куб. м природного газу з 01.07.2021 складає 12,68504 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

26.08.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору, згідно з якою п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: ціна 1 куб. м природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна 1 куб. м природного газу з 01.08.2021 складає 15,34610 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

27.08.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни до Договору, згідно з якою п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: ціна 1 куб. м природного газу включає компенсацію вартості послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. Загальна ціна 1 куб. м природного газу з 01.08.2021 складає 13,95227 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

18.10.2021 укладено додаткову угоду до Договору, згідно з якою п.9.1. договору викладено в наступній редакції: Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "Чернігівгаз Збут" в інформаційній платформі оператора ГТС, а саме з 01.01.2021 по 10.10.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

10.11.2021 укладено додаткову угоду до Договору, згідно з якою п.3.6. договору викладено в наступній редакції: Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором і складає 36 196,87 грн. в т.ч. ПДВ 20%.

З матеріалів справи вбачається, що за актами приймання-передачі природного газу до договору, складеними сторонами в двосторонньому порядку в період з лютого по вересень 2021 року, відповідач передав, а позивач прийняв природний газ обсягом 44032,87 куб. м загальною вартістю 436196,87 грн., у тому числі по місяцях:

- у лютому 2021 року природний газ обсягом 22002,52 куб. м, загальною вартістю 217824,95грн (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81002276 від 17.03.2021);

- у березні 2021 року природний газ обсягом 16737,23 куб. м. загальною вартістю 165698,58грн (з ПДВ) (акт №ЧР381003543 від 16.04.2021);

- у квітні 2021 року природний газ обсягом 5208,7 куб. м, загальною вартістю 51566,14грн (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81004669 від 19.05.2021);

- у травні 2021 року природний газ обсягом 18,27 куб. м, загальною вартістю 180,87грн (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81005000 від 22.06.2021);

- у червні 2021 року природний газ обсягом 11,93 куб. м, загальною вартістю 142,88 грн (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81006145 від 19.07.2021);

у липні 2021 року природний газ обсягом 18,27 куб. м, загальною вартістю 231,76 грн (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81007192 від 16.08.2021);

- у серпні 2021 року природний газ обсягом 18,27 куб. м, загальною вартістю 280,37 грн (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81007880 від 15.09.2021);

- у вересні 2021 року природний газ обсягом 17,68 куб. м, загальною вартістю 271,32грн (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81008290 від 13.10.2021).

Позивач повністю розрахувався за природний газ, поставлений на підставі перерахованих вище актів, за цінами погодженими оскаржуваними додатковими угодами, про що свідчать наступні платіжні доручення: від 17.03.2021 №322 на суму 9690,13грн, від 17.03.2021 №323 на суму 173589,97грн, від 17.03.2021 №321 на суму 15820,89грн, від 17.03.2021 № 324 на суму 11362,33грн, від 17.03.2021 №325 на суму 7361,63грн, від 16.04.2021 №475 на суму 5769,41грн, від 16.04.2021 №477 на суму 7003,25грн, від 16.04.2021 №474 на суму 22214,91грн, від 16.04.2021 №476 на суму 119803,78грн, від 16.04.2021 №478 на суму 10907,23грн, від 19.05.2021 №652 на суму 1991,98грн, від 19.05.2021 №650 на суму 7749,42грн, від 19.05.2021 №651 на суму 33060,16грн, від 19.05.2021 №653 на суму 8764,58грн, від 22.06.2021 №853 на суму 180,87грн, від 19.07.2021 №997 на суму 142,88грн, від 16.08.2021 №1147 на суму 231,76грн, від 15.09.2021 №1268 на суму 280,37грн, від 13.10.2021 №1393 на суму 271,32грн.

Щодо підстав звернення прокурора до суду.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.4,7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Керівник Козелецької окружної прокуратури у позові зазначив, що порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару за природний газ після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення економічних інтересів держави.

Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення економічних (майнових) інтересів держави у бюджетній сфері.

Таким чином, у зазначеному випадку, за доводами керівника Козелецької окружної прокуратури, наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Даний позов подано Керівником Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України та позивача-2: Олишівської селищної ради Чернігівської області.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України (частини перша, третя статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі").

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення), визначено що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (пункт 7 Положення).

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17).

З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався до Північного офісу Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області з листом від 07.02.2022 №472Вих-22, у якому повідомив про виявлені порушення законодавства при укладенні між позивачем-2 та відповідачем додаткових угод щодо зміни ціни на природний газ, а також просив надати відповідну інформацію.

Тобто прокурором було повідомлено позивача-1 про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави.

Північний офіс Держаудитслужби у листі від 15.06.2022 №801-22 надав інформацію про те, що звернення Козелецької окружної прокуратури направлено до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області.

Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у листі від 23.02.2022 №262531-17/740-2022 повідомило прокурора про те, що заходи державного фінансового контролю (державні фінансові аудити, інспектування, перевірки закупівель, моніторинг закупівлі) у Олишівській селищній раді з 01.01.2021 не проводились, а отже по закупівлі природного газу (UA-2020-12-29-007190-а) питання порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель, допущених при проведенні процедури закупівлі (в т.ч. укладений за її результатом договір від 15.02.2021 №41АВ147-233-21 та додаткові угоди до нього) не перевірялися. На думку управління, підстави для проведення моніторингу спірної процедури закупівлі відсутні; також відсутні повноваження для звернення до суду з позовом про визнання додаткових угод недійсними.

Також аналогічні за змістом пояснення надані суду Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області.

Отже, зі змісту листа та пояснень слідує, що позивач-1 не вжив жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором.

Відповідно до приписів Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба наділена повноваженням самостійно звертатися до суду в інтересах держави у разі виявлення під час планових перевірок або зі звернень (в тому числі до правоохоронних органів) порушень у сфері закупівель.

Таким чином, заперечення позивача-1 про відсутність у нього повноважень для звернення до суду з позовом про визнання додаткових угод недійсними свідчать про вияв пасивної поведінки уповноваженого суб`єкта після отримання повідомлення прокурора про порушення інтересів держави та необхідності захисту цих інтересів.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №905/1529/20.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Олишівської селищної ради Чернігівської області.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційна-правова форма Олишівської селищної ради - орган державної влади, орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Частиною 1 статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади селища безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

У Конституції України (ст.142) та у Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" (ст.16) визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 БК України має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів, де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом, забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що порушення економічних (майнових) інтересів держави, пов`язаних із раціональним та ефективним використанням бюджетних коштів та бездіяльність позивача (Олишівської селищної ради) полягає у наступному.

Олишівська селищна рада, яка є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля бензину та дизельного палива за договором), що уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, здійснення видатків бюджету, зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель.

У даних спірних правовідносинах інтереси держави та позивача повністю збігаються, Олишівська селищна рада є отримувачем коштів, які надійдуть у разі їх стягнення.

Порушення норм законодавства у сфері публічних закупівель у зв`язку з укладенням з порушенням вимог закону додаткових угод, призвело до безпідставної зміни істотних умов договору після його укладення та збільшення ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо необґрунтованого-витрачання бюджетних коштів.

Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. До основних принципів публічних закупівель віднесено зокрема, їх максимальну економію та ефективність.

Олишівська селищна рада, укладаючи додаткові угоди до договору, всупереч вимог ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", сама сприяє порушенню цих інтересів держави, тим самим є органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, однак не здійснює їх захист.

Виконання зобов`язань за додатковими угодами до договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 (п.4 мотивувальної частини) визначено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" слід розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Стосовно представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 (справа № 915/20/18) зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (п. 7.23). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 13.02.2019 у справі № 914/225/18.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 21.03.2019 у справі №912/898/18 "проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів у а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора".

Таким чином, використання коштів місцевого бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, якими за ст. 142 Конституції України, у тому числі, є кошти міських та районних бюджетів, що у свою чергу, завдає шкоду інтересам держави, яка згідно ст.7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування.

Відповідно до положень ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування" орган місцевого самоврядування має право звернутись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Олишівська селищна рада з приводу повернення надміру сплачених коштів до ТОВ "Чернігівгаз Збут" не зверталась, а також не подавала позову до суду і подавати не планує (лист селищної ради від 19.07.2022 №463).

Незважаючи на те, що прокурором було повідомлено Олишівську селищну раду про допущені порушення при укладенні додаткових угод, орган місцевого самоврядування не вжив жодних заходів для захисту інтересів держави.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень - Олишівської селищної ради, його бездіяльність щодо захисту порушених майнових прав та економічних інтересів територіальної громади з цих питань. Орган місцевого самоврядування усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, тобто не здійснює належним чином свої повноваження у даних правовідносинах. А тому у Козелецької окружної прокуратури наявні підстави для здійснення представництва інтересів держави у суді в особі Олишівської селищної ради, у порядку ст.23 ЗУ "Про прокуратуру".

Керівником Козелецької окружної прокуратури направлено Північному офісу Держаудитслужби та Олишівській селищній раді повідомлення від 29.07.2022 №1549вих-22 в порядку ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 (справа №912/2385/18) невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Судом встановлено, що до моменту звернення прокурора з даним позовом до господарського суду, а також після подання прокурором позову, позивачі заходи для усунення порушень законодавства та інтересів держави після отримання повідомлень у порядку ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" не вживали, не зверталися до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до Договору №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, тобто дії позивачів-1,2 свідчать саме про обізнаність порушення інтересів держави (понесення витрат у зв`язку з укладенням спірних додаткових угод), їх бездіяльність щодо захисту порушених економічних (майнових) інтересів держави та усвідомлену пасивність їх поведінки, оскільки розуміючи порушення інтересів держави та маючи відповідні повноваження для їх захисту, за відповідним захистом не зверталися.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Олишівської селищної ради з даним позовом та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді. Відтак заперечення відповідача в цій частині не знайшли підтвердження, а тому судом відхилені.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Щодо визнання недійсними оспорюваних Додаткових угод.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Згідно з пунктами 6, 11, 22 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі": договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару; замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону. При цьому предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті. що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч. 4 ст. 41 вказаного Закону України "Про публічні закупівлі", у чинній на час спірних правовідносин редакції, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у чинній на час спірних правовідносин редакції, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

В абзаці 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Як встановив суд, позивач та відповідач уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", а на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Так, відповідно до пунктів 1.2, 3.2., 3.6. Договору річний плановий обсяг постачання газу складав до 102905 куб.м; ціна газу на момент укладання Договору становила 7,88 грн за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%; загальна сума Договору - 810 891,40 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

Водночас згідно з оспорюваними додатковими угодами шість разів змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару з 7,88 грн до 15,34610 грн за 1 куб. м та зменшено кількість товару до 44032,87 куб.м. Фактично ціна за 1 куб.м. (одиницю товару) збільшилася на 94,74%, а об`єм газу, який підлягав поставці, було зменшено майже на 57,2%, порівняно з погодженим під час закупівлі.

Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до Договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни газу на ринку, на підтвердження якого (коливання) відповідачем було надано цінові довідки Харківської торгово-промислової палати: №116/21 від 20.01.2021, №163/21 від 27.01.2021, №393/21 від 17.02.2021, №1261/21 від 01.06.2021, №1483/21 від 06.07.2021, №1720/21 від 02.08.2021, №1852/21 від 12.08.2021.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Проте, як вбачається з вказаних цінових довідок Харківської торгово-промислової палати, які стали підставою для укладення спірних додаткових угод, довідки: №116/21 від 20.01.2021, №163/21 від 27.01.2021 були видані ще до укладення Договору від 15.02.2021.

Довідки Харківської торгово-промислової палати №393/21 від 17.02.2021, №1261/21 від 01.06.2021, №1483/21 від 06.07.2021, №1720/21 від 02.08.2021, №1852/21 від 12.08.2021, видані після укладення Договору від 15.02.2021, проте за своїм змістом зазначені довідки Харківської торгово-промислової палати є документом довідково-інформаційного характеру, що демонструє діапазон цін на природний газ на відповідний місяць в залежності від умов та обсягу постачання, що склались для різних постачальників на внутрішньому ринку, середньозважену ціну газу місячного ресурсу, яка розраховувалась на підставі даних, опублікованих на офіційному сайті ТБ "Українська енергетична біржа" та згідно з інформацією з офіційних сайтів суб`єктів ринку природного газу. Довідки містять інформацію:

- про рівень середньозважених цін на природний газ ресурсу січня 2021 року станом на 05.01.2021 та ресурсу лютого 2021 року станом на 21.01.2021;

- про рівень середньозважених цін на природний газ ресурсу травня 2021 року станом на 05.05.2021 та ресурсу червня 2021 року станом на 31.05.2021;

- про рівень середньозважених цін на природний газ ресурсу червня 2021 року станом на 01.06.2021 та ресурсу липня 2021 року станом на 30.06.2021 та про вартість природного газу станом на 01.06.2021 та 30.06.2021 та коливання між вказаними датами;

- про рівень середньозважених цін на природний газ ресурсу липня 2021 року станом на 01.07.2021 та ресурсу серпня 2021 року станом на 28.07.2021;

- про рівень середньозважених цін на природний газ ресурсу липня 2021 року станом на 30.07.2021 та ресурсу серпня 2021 року станом на 09.08.2021 та про вартість природного газу станом на 01.07.2021 та 09.08.2021 та коливання між вказаними датами.

Вказані цінові довідки не містять інформації про ціну природного газу станом на дату розкриття тендерної пропозиції - 22.01.2021 та на дату укладення Договору - 15.02.2021.

Таким чином, суд доходить висновку, що довідки Харківської торгово-промислової палати: №116/21 від 20.01.2021, №163/21 від 27.01.2021, №393/21 від 17.02.2021, №1261/21 від 01.06.2021, №1483/21 від 06.07.2021, №1720/21 від 02.08.2021, №1852/21 від 12.08.2021 не підтверджують коливання ціни такого товару на ринку в період від дати укладення договору (15.02.2021) до дати підписання додаткових угод (24.02.2021, 26.02.2021, 14.06.2021, 25.06.2021, 28.07.2021, 26.08.2021, 27.08.2021), а отже при укладенні додаткових угод щодо зміни ціни товару, така зміна здійснена без належного підтвердження коливання цін у сторону їх збільшення за відповідні періоди.

Також слід зазначити, що метою вказаного Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення "каскадних" додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Крім того, суд вважає, що сторони не могли не розуміти особливостей функціонування ринку газу (коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння), що було прогнозовано, а тому вони не були позбавлені можливості визначити у договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару.

Також матеріали справи не містять жодних доказів, що відповідач у розглядуваний період застосування спірних додаткових угод дійсно змушений був придбавати природний газ для його подальшої передачі позивачу на виконання обов`язків за Договором за цінами, вказаними у відповідних цінових довідках.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Олишівська селищна рада мала беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписав спірні додаткові угоди, внаслідок чого ціна 1 куб.м. газу збільшилась, а обсяг поставки газу за Договором зменшився.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України "Про публічні закупівлі" підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Споживач (Олишівська селищна рада) як сторона Договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами місцевого бюджету, тобто коштами відповідної громади. Відтак, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та громади, з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами), з огляду на що, додаткові угоди від 24.02.2021, 26.02.2021, 14.06.2021, 25.06.2021, 28.07.2021, 26.08.2021, 27.08.2021 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021 підлягають визнанню недійсними.

Щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 89217,85 грн.

Відповідно до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини першої статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка газу, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного Договору.

Відповідно до умов Договору відповідач повинен був поставити позивачу до 102905 куб. м газу за ціною 7,88 грн. за куб. м.

Як встановив суд, відповідачем у лютому-вересні 2021 року поставлено позивачу природний газ загальним об`ємом 44032,87 куб. м, за який останній сплатив кошти у розмірі 436196,87грн.

Суд встановив, що враховуючи ціну, обумовлену позивачем та відповідачем у п. 3.2. Договору, позивач повинен був сплатити відповідачу за спожитий у лютому-вересні 2021 року природний газ кошти у розмірі 346979,02грн, а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 89217,85грн (436196,87 - 346979,02).

Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 89217,85грн за товар, який не був поставлений відповідачем, підлягає стягненню з відповідача на підставі частини першої статті 670 ЦК України.

За змістом пункту 9.1. Договору з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 18.10.2021, він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" в інформаційній платформі Оператора ГТС, з 01.01.2021 до 10.10.2021, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.09.2022 у справі №927/1058/21.

Зазначене спростовує твердження відповідача про відсутність підстав вимагати повернення коштів на підставі ч.1 ст.670 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача коштів у розмірі 89217,85грн підлягають задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати у справі, які складаються із сплаченого прокурором судового збору, покладаються на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду щодо зміни ціни від 24.02.2021 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладену між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" ().

3. Визнати недійсною додаткову угоду щодо зміни ціни від 26.02.2021 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладену між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" ().

4. Визнати недійсною додаткову угоду щодо зміни ціни від 14.06.2021 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладену між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" ().

5. Визнати недійсною додаткову угоду щодо зміни ціни від 25.06.2021 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладену між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" ().

6. Визнати недійсною додаткову угоду щодо зміни ціни від 28.07.2021 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладену між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" ().

7. Визнати недійсною додаткову угоду щодо зміни ціни від 26.08.2021 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладену між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" ().

8. Визнати недійсною додаткову угоду щодо зміни ціни від 27.08.2021 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ147-233-21 від 15.02.2021, укладену між Олишівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" ().

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: пр.-т Миру, 53, ІІІ поверх, м, Чернігів, 14005; ) на користь Олишівської селищної ради (вул. Чернігівська, б.3, смт Олишівка, Чернігівська область, 15575; ) кошти в сумі 89 217,83грн.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: пр.-т Миру, 53, ІІІ поверх, м, Чернігів, 14005; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9, , отримувач - Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача - UA0006008) 19 848,00грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 23.01.2023.

Суддя В.В. Моцьор