ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2023 р. Справа № 914/2213/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача-1 (скаржника) Барда Ю.М.

від відповідача-2 (скаржника) Петрівська М.М.

розглянувши апеляційні скарги:

-Львівської міської ради, б/н та б/д

-Департаменту містобудування Львівської міської ради, б/н від 18 листопада 2022 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року, (суддя Рим Т.Я.)

про забезпечення позову

у справі №914/2213/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Антоненкова Костянтина Валерійовича, м. Львів

до відповідача-1 Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2 Департаменту містобудування Львівської міської ради, м. Львів

про поновлення договору оренди землі

в с т а н о в и в :

14 вересня 2022 року Фізична особа-підприємець Антоненков Костянтин Валерійович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів: Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради про поновлення договору оренди землі від 19 травня 2004 року.

10 листопада 2022 року Фізична особа-підприємець Антоненков Костянтин Валерійович звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії щодо недопущення демонтажу павільйону (тимчасової споруди) за адресою: м. Львів, вул. А. Сахарова, 31А, до вирішення спору в суді по суті. Заява мотивована тим, що договір оренди землі від 19 травня 2004 року на даний час є продовженим до 19 травня 2024 року, відтак, підстави для демонтажу МАФ-у відсутні. Поряд з тим, наголошує, що відповідачами вчиняються дії з метою демонтажу спірної тимчасової споруди, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року у справі №914/2213/22 задоволено заяву про забезпечення позову. Судом вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Львівській міській раді та Департаменту містобудування Львівської міської ради вчиняти будь-які дії щодо демонтажу павільйону (тимчасової споруди) Фізичної особи підприємця Антоненкова Костянтина Валерійовича, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що у випадку демонтажу тимчасової споруди позивача, ефективний захист інтересів позивача за рішенням суду про задоволення позовних вимог буде суттєво утрудненим, останньому потрібно буде заново встановлювати тимчасову споруду на відповідній земельній ділянці, адже предметом поновленого договору оренди є користування земельною ділянкою шляхом розміщення на ній тимчасової споруди. Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову є обґрунтованим та адекватним. Крім того, суд звернув увагу на те, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №628 від 01.08.2022 "Про демонтаж тимчасових споруд у Франківському районі" підлягало виконанню у строк до 01.10.2022; незважаючи на це, станом на час подання заяви про забезпечення позову (10.11.2022) тимчасова споруда Підприємця досі не демонтована. У зв`язку з наведеним, суд зробив висновок, що забезпечення позову не порушуватиме баланс інтересів сторін.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, відповідачі звернулись до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року у справі №914/2213/22. Скаржники в своїх апеляційних скаргах зокрема зазначають, що рішенням Господарського суду від 09 грудня 2020 року у справі №914/378/20 встановлено факт припинення 26 лютого 2009 року договору оренди землі від 19 травня 2004 року. Крім цього, наголошують, що тимчасова споруда позивача не увійшла до Переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, на неї не видавався паспорт прив`язки ТС та не укладався договір оренди конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди, відтак, підстави для розміщення МАФ-у позивача на спірній ділянці відсутні. Апелянти також вказують, що вжиті судом заходи забезпечення позову впливають на права Львівської міської ради, як власника земельної ділянки і не можуть вважатися співмірними. На думку скаржників позивач, звернувся з цим позовом до суду 14 вересня 2022 року та подав заяву про забезпечення позову 10 листопада 2022 року, з метою уникнення виконання вимог щодо демонтажу незаконно розміщеної тимчасової споруди (рішення ЛМР №628 від 01 серпня 2022 року; вимога КП «Адміністративно-технічне управління» ЛМР « 2410Б-В1536 від 17 серпня 2022 року).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/2213/22 за апеляційною скаргою Департаменту містобудування Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року; витребувано з Господарського суду Львівської області матеріали оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року у справі №914/2213/22 (в тому числі копію позовної заяви); позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Поряд з тим, ухвалою суду від 30 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/2213/22 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року; позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач просить суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Зокрема, зазначає, що звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав після того, як йому стало відомо про вимогу КП «Адміністративно-технічне управління» від 14.09.2022 щодо демонтажу МАФ-у. Крім цього, вказує, що 14 листопада 2022 року КП «Адміністративно-технічне управління» розпочало демонтаж тимчасової споруди, у зв`язку з чим, позивач звернувся в поліцію із заявою про кримінальне правопорушення. На думку позивача суд першої інстанції правомірно застосував п.2 ч.1 ст.137 ГПК України та забезпечив позов запропонованим позивачем шляхом.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року апеляційні скарги Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року у справі №914/2213/22 призначено до спільного розгляду в судовому засіданні на 16 січня 2023 року з урахуванням «розумного строку розгляду спору».

Представники відповідачів (скаржників) в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційних скарг, просили такі задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року у справі №914/2213/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, з підстав, наведених в апеляційних скаргах.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представника позивача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників відповідачів-1,2, розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні докази у справі, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.136 ГПК України).

Заходи забезпечення позову передбачено у ст.137 ГПК України. Так, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 ст.137 ГПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, предметом позову у цій справі є вимога ФОП Антоненкова К.В. поновити на п`ять років договір оренди землі від 19 травня 2004 року, укладений між Львівською міською радою (орендодавець) та ПП Антоненков К.В. (орендар).

Предметом оренди за вказаним договором є земельна ділянка кадастровий номер :05:001:0004, що знаходиться по вул. А. Сахарова, 31а у м. Львові. Цільове призначення для розміщення павільйону. Строк дії договору до 26 лютого 2009 року.

Отже, зважаючи на зазначене, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Разом з цим, судом встановлено, що рішенням Львівської міської ради №628 від 01 серпня 2022 року «Про демонтаж тимчасових споруд у Франківському районі» вирішено демонтувати самовільно встановлені тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул. А. Сахарова, 31 (СПД Антоненков К.В.).

Вимогою №2410Б-В1536 від 17 серпня 2022 року КП «Адміністративно-технічне управління» ЛМР просило ФОП Антоненкова К.В. демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду за адресою: вул. Сахарова, 31 у термін до 24 серпня 2022 року.

Слід зазначити, що вказані рішення та вимога органу місцевого самоврядування є чинними та підлягають обов`язковому виконанню. Разом з тим, неправомірність таких рішення та вимоги не є предметом цього спору.

Відтак, вживши спірні заходи забезпечення позову у цій справі (заборонивши відповідачам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу тимчасової споруди позивача), суд першої інстанції фактично зупинив дію таких рішень, чим порушив справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Поряд з тим, апеляційний суд наголошує, що предметом цього спору є поновлення договору оренди земельної ділянки, а не правомірність чи неправомірність розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди позивача.

Тобто демонтаж тимчасової споруди позивача жодним чином не вплине на ефективність захисту права позивача, яке він вважає порушеним (щодо поновлення договору оренди землі від 19 травня 2004 року) у цьому спорі, незважаючи на те, що за умовами договору земельна ділянка надавалась позивачу для розміщення павільйону.

Разом з тим, місцевий господарський суд, дійшовши висновку, що у випадку задоволення позову, відпадуть підстави для демонтажу тимчасової споруди позивача, не звернув уваги на норми чинного законодавства, що регулюють спірне питання щодо розміщення тимчасових споруд на території м. Львова, у зв`язку з чим, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не є взаємопов`язаними з предметом спору у цій справі, та такі суперечать нормам права щодо обов`язкового виконання рішень органу місцевого самоврядування.

Вказане свідчить, що вжиті судом заходи забезпечення позову не спрямовані на ефективний захист чи поновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду в межах цієї справи.

Забезпечуючи позов місцевим господарським судом не враховано співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Так, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Накладена судом заборона відповідачам вчинення будь-яких дій щодо демонтажу тимчасової споруди позивача свідчить про неадекватність заходу забезпечення позову.

Отже, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції не дотримався принципу збалансованості інтересів усіх учасників справи, не надавши оцінку співмірності наслідків, які можуть настати через вжиття заходів забезпечення позову, із наслідками невжиття таких заходів.

З огляду на викладене, вжиті судом заходи забезпечення позову не відповідають вимогам щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів учасників, доведеності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття заявлених заходів, отже висновки про наявність обґрунтованих підстав для вжиття таких заходів передчасні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Беручи до уваги все наведене вище, зважаючи на те, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову порушують принципи адекватності та співмірності таких заходів, а також збалансованості інтересів усіх учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви ФОП Антоненкова К.В. про забезпечення позову у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про забезпечення позову (п.3).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

При цьому, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права (ч.1 ст.277 ГПК України).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради, скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року у справі №914/2213/22 та відмову у задоволенні заяви ФОП Антоненкова Костянтина Валерійовича про забезпечення позову у справі.

У зв`язку з наведеним, з позивача (заявника) на користь відповідачів-1,2 (скаржників) слід стягнути по 2 481 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.129, 236, 255, 270, 271, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційні скарги Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради задоволити.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2022 року у справі №914/2213/22 скасувати.

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Антоненкова Костянтина Валерійовича про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Антоненкова Костянтина Валерійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ідентифікаційний код юридичної особи 04055896) 2 481 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Антоненкова Костянтина Валерійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Департаменту містобудування Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ідентифікаційний код юридичної особи 34857473) 2 481 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Матеріали оскарження ухвали повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 20 січня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.