ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"30" січня 2023 р. м. Ужгород Справа №907/808/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс, м. Полтава

до відповідача Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення 98 841,29 грн, в тому числі 88 760,61 грн інфляційних нарахувань та 10 080,68 грн трьох процентів річних,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Позивача без виклику

Відповідача без виклику

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариством з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс, м. Полтава заявлено позов до відповідача Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Ужгород Закарпатської області про стягнення 98 841,29 грн, в тому числі 88 760,61 грн інфляційних нарахувань та 10 080,68 грн трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.11.2022 відкрито провадження у справі №907/808/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору. Встановлено відповідачеві строк на подання господарському суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. ст. 165, 251 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали, а також у цей же строк письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечення на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 19.12.2022.

За змістом приписів ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи (виклику), є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2021 у справі №907/280/21 ухвалено стягнути з Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс суму 629 086,82 грн, у тому числі 566 904,02 грн основного боргу по оплаті вартості отриманого товару, 48 734,01 грн інфляційних втрат за період із жовтня 2020 року по лютий 2021 року, 13 448,79 грн трьох відсотків річних за період із 01.10.2020 по 07.04.2021, а також суму 9 436,30 грн у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. В подальшому, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.02.2022 у справі №907/1036/21 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 48 241,35 грн інфляційних втрат за період із березня по листопад 2021 року, 13 809,03 грн трьох процентів річних за період із 08.04.2021 по 14.12.2021 та 2177,48 грн у повернення сплаченого судового збору.

Позивач звертає увагу, що лише 04.10.2022 фактично отримав у повному обсязі суму основної заборгованості, яка була присуджена до стягнення з відповідача судовими рішеннями, у зв`язку з чим вказує на наявність правових підстав для нарахування останньому на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 88 760,61 грн за період із грудня 2021 року по вересень 2022 року включно та трьох процентів річних у розмірі 10 080,68 грн за період із 15.12.2021 по 03.10.2022.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Представник відповідача на адресу суду надіслала відзив на позов б/н, б/д (вх. №02.3.1-02/6488/22 від 28.11.2022), яким просить відмовити у задоволенні позову повністю. Покликаючись на долучений до матеріалів справи звіт про фінансові результати діяльності ДП Закарпатський облавтодор, зазначає про те, що як протягом усього 2021 року, так і станом на теперішній час відповідач відчуває значні фінансові труднощі, пов`язані зі скороченням обсягу робіт в умовах карантину та воєнного стану. На переконання представника відповідача, стягнення заявленої суми трьох процентів річних матиме вплив також і на третіх осіб, оскільки майновий тягар означених виплат може унеможливити виконання підприємством певних зобов`язань, у тому числі щодо виплати заробітної плати працівникам, тобто такий є невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним, а відтак, підлягає зменшенню судом.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

В надісланій на адресу суду відповіді на відзив б/н від 12.12.2022 (вх. №02.3.1-02/6957/22 від 16.12.2022) представник позивача, покликаючись на судову практику в аналогічних правовідносинах, зауважує, що зменшення розміру інфляційних втрат чинним законодавством не передбачено, оскільки останні захищають кредитора виключно від знецінення грошових коштів, які він мав би отримати у передбачені договором строки, не дають кредитору жодних додаткових благ та не компенсують збитків від вилучення таких коштів із його господарської діяльності. На переконання позивача, заявлений до стягнення у межах даної справи розмір трьох процентів річних не є очевидно неспівмірним ні із сумою простроченої заборгованості, ні з негативними наслідками для відповідача. У свою чергу, посилання відповідача на те, що задоволення позову може унеможливити, зокрема, виплату працівникам ДП Закарпатський облавтодор заробітної плати, на думку представника позивача, не підтверджені належними і допустимими доказами у розумінні ГПК України (документами щодо розміру фонду заробітної плати, кількості працівників, строків виконання інших грошових зобов`язань).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2021 у справі №907/280/21, яке набрало законної сили 29.10.2021, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми 300 000 грн у зв`язку із частковим погашенням суми основного боргу після пред`явлення позову до суду. Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс суму 629 086,82 грн, у тому числі 566 904,02 грн основного боргу по оплаті вартості отриманого товару, 48 734,01 грн інфляційних втрат, 13 448,79 грн трьох відсотків річних, а також суму 9436,30 грн у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

На примусове виконання вищевказаного рішення у справі №907/280/21 Господарським судом Закарпатської області видано відповідний наказ від 03.11.2021.

Під час розгляду справи №907/280/21 судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс (постачальником, позивачем) та Дочірнім підприємством Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (покупцем, відповідачем) було укладено Договір купівлі продажу (поставки) товарів (з доставкою) №8/3 від 15.04.2020 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язувався поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити товар Бітум БНД 70/100.

Відповідно до п. 1.2. Договору, кількість товару, що підлягала поставці згідно умов Договору становить 200 тон (л, м3). Кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог Договору.

Ціна цього Договору з транспортними витратами становить 2 435 000 грн, в тому числі ПДВ 405 833,33 грн, що станом на дату укладання Договору дорівнює загальній вартості товару (п. 3.1. Договору).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що ціна за одиницю товару становить 12 175 грн за одну тону з ПДВ та транспортними витратами.

Згідно із п. 4.1 Договору, розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у п. 4.2. Договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в Єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначеним цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).

На підставі п. 4.3 Договору, покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 30-60 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п. 4.1., п. 4.2. цього Договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від Замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених Договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань.

На виконання умов Договору постачальником було поставлено, а покупцем прийнято товар Бітум БНД 70/100 на підставі видаткових накладних №109 від 18.04.2020 на суму 279 051,18 грн, №116 від 19.04.2020 на суму 282 703,68 грн, №172 від 28.04.2020 на суму 278 807,69 грн, №413 від 15.06.2020 на суму 291 226,19 грн, №414 від 15.06.2020 на суму 297 557,20 грн, №594 від 22.07.2020 на суму 297 313,69 грн, №636 від 30.07.2020 на суму 294 148,19 грн, №653 від 01.08.2020 на суму 296 096,20 грн, всього на суму 2 316 904,02 грн.

Внаслідок часткової оплати відповідачем вартості поставленого за Договором товару, в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 866 904,02 грн, стягнення якої у примусовому порядку слугувало підставою звернення позивача до господарського суду із відповідним позовом та розгляду справи №907/280/21.

Згідно із ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому, у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2021 у справі №907/280/21, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення із ДП Закарпатський облавтодор інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період із 01.03.2021 по 14.12.2021 у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.02.2022 у справі №907/1036/21, яке набрало законної сили 10.03.2022, позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс 48 241,35 грн інфляційних втрат, 13 809,03 грн трьох процентів річних за період з 08.04.2021 по 14.12.2021 та 2177,48 грн в повернення сплаченого судового збору. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 2636,33 грн трьох процентів річних.

На примусове виконання зазначеного рішення Господарським судом Закарпатської області видано відповідний наказ №907/1036/21 від 15.03.2022.

Як стверджує позивач та вбачається із наявних у матеріалах справи платіжних доручень №3505 від 07.02.2022 на суму 90 909,10 грн, №3605 від 07.02.2022 на суму 90 909,10 грн, №14399 від 04.10.2022 на суму 23 313,36 грн та №14398 від 04.10.2022 на суму 375 164,05 грн, лише станом на 04.10.2022 відповідачем було фактично погашено суму основної заборгованості перед позивачем за Договором купівлі продажу (поставки) товарів (з доставкою) №8/3 від 15.04.2020.

Враховуючи вищенаведене та керуючись приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача 88 760,61 грн інфляційних нарахувань за період із грудня 2021 року по вересень 2022 року включно та 10 080,68 грн трьох процентів річних за період із 15.12.2021 по 03.10.2022.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 1291 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За положеннями ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 Цивільного кодексу України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15612/16-ц погодилася із висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними в постановах від 10.04.2018 та 27.04.2018 у справах №910/16945/14 та №908/1394/17 відповідно, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Отже якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у період нарахованих йому інфляційних нарахувань та трьох процентів річних мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішеннями Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2021 у справі №907/280/21. Остаточне погашення основного боргу ДП Закарпатський облавтодор здійснило лише 04.10.2022, свідченням чого є наявні в матеріалах справи платіжні доручення.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за заявлений ним період, судом встановлено, що суми 88 760,61 грн інфляційних нарахувань та 10 080,68 грн трьох процентів річних за період з 15.12.2021 по 03.10.2022 обраховані вірно та підлягають стягненню з відповідача повністю.

Водночас суд критично оцінює доводи відповідача про наявність підстав для зменшення суми трьох процентів річних, заявленої до стягнення позивачем, із огляду на наступне.

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Таким чином, із урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено відсотки річних, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу наведених норм випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Викладене дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми відсотків річних пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення відсотків річних, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми трьох процентів річних, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже питання щодо зменшення розміру процентів річних судом вирішується відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих судом обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, які регулюють можливість зменшення судом нарахованих штрафних санкцій, а саме, статті 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Позивач і відповідач у даній справі є господарюючими суб`єктами та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

Водночас приймаючи рішення про зменшення розміру заявлених до стягнення процентів річних, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому, надмірне зменшення розміру процентів річних фактично нівелює мету існування таких як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних процентів річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Суд зауважує, що відповідач, обґрунтовуючи підстави для зменшення заявленої до стягнення суми трьох процентів річних, покликається на скрутне фінансове становище підприємства та можливі ризики, які можуть бути викликані покладенням на нього означеного майнового тягаря (зокрема, неможливість виплати працівникам заробітної плати).

Поряд із цим, долучений відповідачем до матеріалів справи звіт про фінансові результати за 9 місяців 2022 року не відображає в повній мірі інформації про господарську діяльність ДП Закарпатський облавтодор, що, відповідно, дозволяє суду дійти висновку про недоведеність відповідачем факту перебування у скрутному фінансовому становищі, наявність якого може виступати підставою для зменшення розміру трьох процентів річних.

У свою чергу, посилання відповідача на те, що задоволення позову може унеможливити, зокрема, виплату працівникам ДП Закарпатський облавтодор заробітної плати взагалі не підтверджене належними і допустимими доказами у розумінні ГПК України (документами щодо розміру фонду заробітної плати, кількості працівників, строків виконання інших грошових зобов`язань тощо).

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що стягуваний із відповідача розмір трьох процентів річних, еквівалентний 10 080,68 грн, не є занадто великим порівняно із розміром основного зобов`язання, яке тривалий час не виконувалось боржником, та/або несправедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання є більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, у зв`язку з чим, ураховуючи інтереси обох сторін в справі, суд не вбачає підстав для зменшення нарахованої відповідачу суми трьох процентів річних.

Крім того, суд зазначає, що карантинні обмеження та воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Сам факт введення воєнного стану та карантинних обмежень не можуть вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку із воєнним станом та карантином мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказані обставини повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями чи запровадженням карантинних обмежень.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 98 841,29 грн, в тому числі 88 760,61 грн інфляційних нарахувань та 10 080,68 грн трьох процентів річних за період з 15.12.2021 по 03.02.2022 є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем належними і допустимими доказами не спростованими. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав. Аргументи відповідача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 2481 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, вул. Собранецька, будинок 39, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 31179046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс вул. Європейська, будинок 2, офіс 209, м. Полтава, 36014 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 42044752) 98 841,29 грн (Дев`яносто вісім тисяч вісімсот сорок одну гривню 29 коп), в тому числі 88 760,61 грн (Вісімдесят вісім тисяч сімсот шістдесят гривень 61 коп) інфляційних нарахувань та 10 080,68 грн (Десять тисяч вісімдесят гривень 68 коп) трьох процентів річних, а також 2481 грн (Дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 30.01.2023.

Суддя Пригара Л.І.