ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023м. ДніпроСправа № 904/2470/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ.", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Набоки Леонори Василівни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська

про розірвання договору

За зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Набоки Леонори Василівни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ.", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 61 806,69 грн.

Представники:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ." не з`явився;

від Фізичної особи-підприємця Набоки Леонори Василівни не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІГ." звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з первісним позовом про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2021.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовує тим, що 07.04.2022 за адресою орендованого приміщення відбулася пожежа, в результаті якої було пошкоджено орендоване приміщення, а подальше користування ним стало неможливим, що позбавило позивача права на реалізацію його комерційних цілей.

З огляду на викладене, позивач звернувся до відповідача для розірвання договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021, проте осатаній відмовився розірвати спірний договорі, чим порушив права позивача.

У відзиві на позов відповідач за первісним позовом вказує про те, що станом на час подачі даного відзиву на позов, розслідування у кримінальному провадженні № 0000315 триває, жодного процесуального рішення про непричетність або відсутність вини співробітників ТОВ "МІГ." не приймалося, отже, твердження позивача про начебто проведення спеціальних експертиз та встановлення відсутності порушень додержання ним правил пожежної безпеки, є введенням суду в оману.

Крім того, відповідач вказує про те, підставою для відмови від розірвання спірного договору слугувало те, що позивачем не компенсовано відповідачеві майнову шкоду, спричинену пожежею.

У відповіді на відзив позивач за первісним позовом вказує про те, що доводи, викладені відповідачем у відзиві на позов, є необґрунтованими та такими, що не піддягають задоволенню.

Посилаючись на статтю 202 Господарського кодексу України, позивач вважає, що наявні всі підстави для визнання спірного договору розірваним з 07.04.2022.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач за первісним позовом, посилаючись на статтю 291 Господарського кодексу України вказує про те, що з урахуванням стану спірного об`єкту, який потребує ремонту, а не втратив свого функціонального призначення, жодна з цих обставин у випадку, який розглядається по суті даного спору, не настала.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що при розслідуванні кримінального провадження № 0000315 проводяться слідчі дії та вивчається причетність до виникнення пожежі у приміщенні складу за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Дніпропетровське шосе, 20/26 саме співробітників ТОВ «МіГ.».

Жодного рішення про непричетність останніх до виникнення пожежі, чи щодо сумлінного виконання обов`язків з забезпечення пожежної безпеки при здійсненні торгівельної діяльності у приміщенні наразі не приймалося.

Ухвалою від 19.08.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ." залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

26.08.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 31.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.09.2022, з подальшим його відкладенням до 18.10.2022.

03.10.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи-підприємця Набоки Леонори Василівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ.", в якій позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути 60 526,72 грн., що складають заборгованість за договором оренди нежитлової будівлі (приміщення) від 01.07.2021; 379,74 грн. - пені; 588,11 грн. - інфляції грошових коштів; 312,12 грн. - річних.

Судові витрати позивач за зустрічним позовом просить покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує неналежними виконанням відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання за договором оренди нежитлової будівлі (приміщення) від 01.07.2021 в частині повної та своєчасної оплати орендної плати.

Ухвалою суду від 05.10.2022 зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Набока Леонори Василівни - залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.10.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 30.11.2022 та відкладено підготовче засідання до 16.11.2022.

25.10.2022 від позивача за зустрічним позовом надійшла заява, до якої останнім залучено належні докази направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача, відсутність яких на момент подання зустрічної позовної заяви стала підставою для залишення її без руху.

Ухвалою суду від 27.10.2022 прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Набоки Леонори Василівни для спільного розгляду з первісним позовом, розгляд зустрічного позову призначено разом з первісним у підготовчому засіданні, призначеному на 16.11.2022.

16.11.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ." надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останнє заперечує щодо задоволення зустрічних позовних вимог та вважає їх необґрунтованими, з огляду на те, що наявні всі підстави для визнання спірного Договору розірваним з 07.04.2022.

Ухвалою суду від 16.11.2022 відкладено підготовче засідання до 07.12.2022, з подальшим його відкладенням до 20.12.2022.

20.12.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ." надійшли письмові пояснення разом з доказами.

Докази залучені до письмових пояснень, господарським судом не прийнято з підстав зазначених в ухвалі від 20.12.2022.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.01.2023, про що постановлено ухвалу суду 20.12.2022.

01.12.2022 Фізичною особою-підприємцем Набока Леонорою Василівною до суду 01.12.2022 було подано клопотання про розгляд справи без участі її представника.

У судове засідання, що відбулося 11.01.2023 представники сторін не з`явився, позивач за первісним позовом про причини неявки суду не повідомив.

Поряд із вказаним, судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що наявних в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду даного спору по суті достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності уповноважених представників сторін.

Розглянувши матеріали справи за первісним позовом, дослідивши подані докази, господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі за первісним позовом є обставини щодо наявності підстав для визнання договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021 розірваним з 07.04.2022.

Як вбачається з матеріалів с справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІГ." (Орендар) та Фізичною особою-підприємцем Набока Леонорою Василівною (Орендодавець) укладено Договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021.

Відповідно до пункту 1.1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар бере в тимчасове платне користування для реалізації своїх комерційних цілей наступні приміщення, розташовані в нежитловому будинку за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпршосе, 20/18.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Будівля (приміщення) має наступні характеристики:

Загальна площа приміщень, що здаються в оренду: 107 кв.м., включаючи підсобне приміщення 1,5 кв.м.;

- автономне опалення;

- електрика (220 і 380В);

- газ;

- вода;

- каналізація;

- телефон ( номер телефону).

А також частина окремого будинку складу за адресою: вул. Дніпрошосе 20/26, площ. 130 м. кв. (пункт 1.1.2 Договору).

Приміщення, які здаються в оренду, надаються Орендарю для розміщення офісу та використання під склад, для зберігання будівельних матеріалів (розділ 2 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору приміщення та майно, що здається в оренду, повинні бути передані Орендодавцем та прийняті Орендарем протягом 2-х днів з моменту укладання Договору.

Передача приміщень та майна, що здаються в оренду, здійснюється за актом приймання-передачі, підписання якого свідчить про фактичну передачу такої оренди (п. 4.3 Договору).

Термін оренди 3 роки з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Орендарем об`єкта оренди (пункт 8.1 Договору).

Пунктом 9.1 Договору сторони визначили, що цей Договір підлягає односторонньому розірванню з обов`язковим повідомленням іншої сторони про це рішення в письмовій формі не пізніше 1 (одного) місяця.

В пункті 9.2 сторонами встановлено, що договір може бути розірваний Орендодавцем в терміновому порядку, без попереднього повідомлення про це, у разі невиконання зобов`язань за цим договором.

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.07.2021 Орендодавець передав, а Орендар прийняв нежитлове приміщення-частину будівлі площею: 2,8 м. кв., що розташована за адресою: вул. Дніпршосе, 20/18, м. Кривий Ріг, 50086, а також Дніпршосе, б. 20/26, площею 130 м. кв.

Звертаючись з даним позовом позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наступним.

07.04.2022 за адресою орендованого приміщення, а саме: м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 20/18 відбулася пожежа, на підтвердження чого позивачем надано акт про пожежу від 07.04.2022.

В результаті вказаної події було пошкоджено орендоване приміщення, що позбавило позивача можливості для реалізації його комерційних цілей, адже приміщення передавалися саме для використання їх під склад, для зберігання будівельних матеріалів.

Таким чином, вказує позивач, дана обставина позбавила його, того на що він розраховував при укладені договору.

З огляду на вказані обставини, позивачем 16.06.2022 на адресу відповідача надіслано повідомлення та угоду про розірвання спірного Договору оренди.

Відповідач у відповіді вих.№ 168/88 від 05.07.2022 відмовив у розірванні договору оренди на запропонованих позивачем умовах.

Таким чином, позивач посилаючись на норми статей 202 Господарського кодексу України та на 652 Цивільного кодексу України просить суд визнати спірний договір розірваним з 07.04.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку, що наведені позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Положеннями статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною третьою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до положень статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже, є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

Як вбачається зі змісту спірного договору, сторонами було встановлено право та визначено порядок його розірвання в односторонньому порядку, проте, доказів, які б свідчили про реалізацію позивачем такого права, останнім надано не було.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-яків дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Як вже було зазначено вище, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про розірвання спірного договору в односторонньому порядку.

Залучена позивачем угода про розірвання договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021, свідчить про те, що позивач пропонував відповідачеві розірвати спірний договір за згодою сторін, про те таку згоду від відповідача він не отримав, а право розірвати договір в односторонньому порядку, як вже було зазначено вище, останній не реалізував.

Залучений до матеріалів справи акт про пожежу від 07.04.2022, яка відбулась за адресою орендованого приміщення 7 квітня 2022 року, не є підставою вважати, розірваним спірний договір.

Не надано позивачем і доказів, які б свідчили про те, що внаслідок пожежі що сталася 07.04.2022, орендованими приміщеннями неможливо користуватися за призначенням.

Не заслуговують на увагу і посилання відповідача та статтю 652 ЦК України, з огляду на те, що норма вказаної статті передбачає можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, і не встановлює можливості визнання договору розірваним.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не наведено в позові та не підтверджено належними доказами наявності правових підстав для визнання спірного договору розірваним з 07.04.2022.

Також суд вважає необхідним зазначити наступне, частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Передусім, суд зважає на сталу практику Верховного Суду щодо способів захисту прав чи законних інтересів позивача, який звертається з позовом про визнання договору розірваним.

Так, у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 р. у справі № 910/7164/19 викладена правова позиція про те, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.09.2021 р. у справі № 910/17079/19 зроблено такі висновки:

"32. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

33. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

34. Разом з цим, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

35. Аналіз приписів статей 16 ЦК України та 20 ГК України дає підстави стверджувати про те, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним (припиненим), позаяк реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору.".

Оскільки предметом позову у даній справі є конкретно сформульована вимога про визнання договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021 розірваним з 07.04.2022, суд доходить висновку, що позивач фактично просить встановити юридичний факт розірвання договору в минулому.

Суд звертає увагу на постанову від 13.02.2018 р. у справі № 916/849/17, де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що встановлення юридичного факту виходить поза межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

Господарський суд, враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021 розірваним з 07.04.2022, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в даному випадку є неналежним та неефективним.

Таким чином, з огляду на наведені висновки Верховного Суду спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не забезпечує його поновлення, а відтак, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021 розірваним з 07.04.2022

Додатково суд звертає увагу позивача в контексті вищенаведених висновків судів, що реалізація відновлення прав позивача через припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору, а не визнання його розірваним з певної дати.

Розглянувши матеріали справи за зустрічним позовом, дослідивши подані докази, господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язання в частині сплати орендної плати.

Господарським судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІГ." (Орендар) та Фізичною особою-підприємцем Набока Леонорою Василівною (Орендодавець) укладено Договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021.

Термін оренди 3 роки з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Орендарем об`єкта оренди (пункт 8.1 Договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.07.2021 Орендодавець передав, а Орендар прийняв нежитлове приміщення-частину будівлі площею: 2,8 м. кв., що розташована за адресою: вул. Дніпршосе, 20/18, м. Кривий Ріг, 50086, а також Дніпршосе, б. 20/26, площею 130 м. кв.

Доказів на підтвердження того, що спірний договір припинив свою дію матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом частини першої третьої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 3.1 Договору Орендар несе всі витрати на обслуговування та експлуатацію об`єкта оренди, оплачує всі необхідні платежі та збори.

Окремо Орендар оплачує комунальні послуги, електроенергію, газ та телефонний зв`язок, а також оренду нерухомої земельної ділянки в повному обсязі або пропорційно площі орендованого приміщення (пункт 3.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.3 Договору розмір орендної плати (з ПДВ): 19 800,00 грн.

Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі (пункт 5.1.1 Договору).

На виконання умов договору позивачем на адресу відповідача надсилалися рахунки на оплату № 25 від 07.07.2022, № 29 від 05.08.2022, № 31 від 05.08.2022 та акти надання послуг від 31.07.2022, та від 31.08.2022, які отриманні останнім 12.07.2022, 12.08.2022, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 91, 99).

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує про те, що відповідач за період липень-вересень 2022 не здійснив оплату за користування спірним приміщенням, а саме: останнім не сплачено орендні платежі на загальну суму 59 400,00 грн. та не компенсовано витати позивача за нараховані комунальні послуги за вказаний період на загальну суму 1 126,72 грн., що й стало причиною виникнення спору.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Орендна плата сплачується авансом за 3 дня, до місяця, в якому надаватимуться послуги з оренди приміщень, безготівковим способом на поточний рахунок Орендодавця (пункт 3.4 Договору).

Пунктом 3.5 Договору визначено, що оплата за електроенергію, газ, воду за вказаний період сплачується до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків-фактури.

Доказів виконання зобов`язання щодо сплати орендних платежів на загальну суму 59 400,00 грн. та витрат за нараховані комунальні послуги за спірний період на загальну суму 1 126,72 грн. відповідач, на момент розгляду спору не надав.

З огляду на викладене вимоги позивача, щодо стягнення суми основного боргу, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення річні за загальний період з 29.09.2022 по 30.09.2022 у сумі 312,12 грн. та інфляція грошових коштів у сумі 588,11 грн. за загальний період з липня 2022 року по вересень 2022 року.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку річних та інфляції грошових коштів, проведеного позивачем, та встановлено, що розрахунок проведено правильно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення річних в сумі 312,12 грн. та інфляції грошових коштів в сумі 588,11 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1.1 Договору сторони погодили, що у разі прострочення сплати за оренду приміщення Орендар несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення.

Позивачем заявлена до стягнення пеня за загальний період з 29.09.2022 по 30.09.2022 у сумі 379,74 грн.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, проведеного позивачем, та встановлено, що в останнім нараховано пеню на заборгованість з компенсації комунальних нарахувань за період з 13.08.2022 по 30.09.2022 на суму 5,52 грн. неправомірно, оскільки умовами спірного договору не передбачено відповідних умов щодо нарахування пені за порушення зобов`язання зі сплати компенсації комунальних нарахувань.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 374,22 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 74, 76-77, 123, 129, 233, 236-241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ." до Фізичної особи-підприємця Набоки Леонори Василівни про визнання договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.07.2021 розірваним з 07.04.2022 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГ." (49072, м. Дніпро, вул. Комунарівська, буд. 255; ідентифікаційний код 38837864) на користь Фізичної особи-підприємця Набоки Леонори Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 60 526,72 грн. основного боргу, 374,22 грн. пені, 588,11 грн. інфляції грошових коштів, 312,12 грн. річних, 2 480,78 грн. судового збору.

В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги у порядку статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.01.2023

Суддя І.Ф. Мельниченко