ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 Справа № 914/1944/22

м.Львів

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Синерджі Консалтинг», м.Львів

про стягнення заборгованості. Ціна позову: 285103,11 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю секретаря Сосницької А.А.

Представники сторін:

від позивача: Трофимчук О.В. - представник

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Синерджі Консалтинг» про стягнення заборгованості у розмірі 285103,11 грн.

Ухвалою суду від 29.08.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.09.2022.

Ухвалою суду від 28.09.2022 підготовче засідання відкладено на 13.10.2022.

11.10.2022, за вх.№20866/22, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

13.10.2022, за вх.№21083/22, від відповідача поступило клопотання про відкладення підготовчого засідання.

13.10.2022, за вх.№21130/22, від представника відповідача зареєстровано поступлення повідомлення за №4273 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС, яке судом задоволено.

Ухвалою від 13.10.2022 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 16.11.2022. Призначене на 16.11.2022 підготовче засідання, не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б. Ухвалою суду від 28.11.2022 призначено підготовче засідання 07.12.2022.

Ухвалою суду від 07.12.2022 підготовче засідання відкладено на 14.12.2022.

14.11.2022, за вх.№23608/22, від відповідача поступив відзив на позовну заяву.

14.11.2022, за вх.№3753/22, від відповідача поступило клопотання про призначення експертизи.

12.12.2022, за вх.№25513/22, від позивача поступила відповідь на відзив.

З підстав, викладених в ухвалі від 14.12.2022 суд відмовив відповідачу в задоволенні клопотання від 14.11.2022 (вх.№3753/22 від 14.11.2022) про призначення у справі судової експертизи, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.12.2022. Крім того, суд протокольною ухвалою суду визнав поважними причини пропуску та поновив процесуальні строки на подання доказів долучених до відповіді на відзив та долучив подані докази до матеріалів справи, а також долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву зазначивши про наданням їм правової оцінки при розгляді справи по суті.

28.12.2022, за вх.№26965/22, від відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із занятістю представника в іншому судовому засіданні.

У зв`язку з оголошенням 28.12.2022 у Львівській області з 11:22 год. по 13:19 год. повітряної тривоги, судове засідання 28.12.2022 не відбулось. Відтак, Ухвалою від 28.12.2022 суд повідомив сторін про відкладення розгляду справи на 11.01.2023. Ухвала була скерована сторонам на їх електронні адреси, відомості про які останніми зазначено у поданих до справи документах (докази надіслання ухвали - в матеріалах справи).

Якщо учасник надав суду електронну адресу, зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймі не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувались судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. Суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації дє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймі повинна була дізнатися про повідомлення (постанова ВС КЦС від 30.11.2022 №759/14068/19)

Представник позивача у судове засідання 11.01.2023 з`явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 11.01.2023 не з`явився, заяви, клопотання станом на 11.01.2023 до суду не надходили.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і ухвалення судового рішення, явка в засідання повноважних представників сторін не визнавалась судом обов`язковою, в судовому засіданні 11.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.08.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір №6169/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді, на виконання умов якого відповідачу надано відповідні послуги. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості теплової енергії в гарячій воді за період часу з 01.01.2021 по 30.11.2021 не виконав, заборгованість за вказаний період становить 285103,11 грн.

Позиція відповідача.

Як зазначалося вище, 14.11.2022, за вх.№23608/22, через систему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Отже, строк на подання відзиву є строком, який встановлено судом.

За ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновлення строку застосовується лише для процесуальних строків, встановлених законом.

Ухвалою суду від 29.08.2022 при відкритті провадження у справі, на виконання ст. 176 ГПК України, було встановлено відповідачу строк для подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалу суду від 29.08.2022 було надіслано відповідачу 30.08.2022 на зазначену позивачем у позовній заяві адресу, яка відповідає відомостям про місцезнаходження ПП «Синерджі консалтинг» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвала надіслана поштовим відправленням № 280, яке повернено до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Будь-яких заяв про зміну місцезнаходження відповідача до суду не надходило.

Проте, судом зазначається, що представником відповідача, адвокатом Цімурою Я.В. (за вх.№21130/22 від 13.10.2022), подано повідомлення №4273 про надання адвокату доступу до справи за допомогою «Електронного кабінету» Користувача ЄСІТС, яке судом задоволено.

Також, 13.10.2022, за вх.№21083/22, представником відповідача, адвокатом Цімурою Я.В., подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, у якому останній зазначає, що він 12.10.2022 через систему «Електронний суд» ознайомився з позовною заявою, оскільки така не була отримана ПП «Синерджі Консалтинг».

Представник відповідача підтверджує, що оскільки він ознайомився з ухвалою суду та з позовною заявою 12.10.2022, то з врахуванням строків визначених судом в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 29.08.2022, строк для подання відзиву завершується для відповідача - 27.10.2022.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно правил частин 1-4 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

З наведеної норми слідує, що процедура поновлення процесуального строку встановлена для строків, які встановлено законом. Для строків, встановлених судом, передбачена процедура продовження таких строків, яка здійснюється за заявою заінтересованої сторони, поданої до закінчення такого строку, або з ініціативи суду.

Таким чином, відповідачем порушено строк для подання відзиву на позов. Клопотань, в порядку ст. 119 ГПК України, відповідач не подавав, як і не повідомив про причини пропуску процесуального строку і їх поважність.

Відповідно до ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За вказаних обставин поданий відзив суд залишає без розгляду.

Беручи до уваги залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, суд розцінює подану представником відповідь на відзив як пояснення по справі.

Обставини справи.

Між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (теплопостачальна організація) та Приватним підприємством «Синерджі Консалтинг» (споживач) було укладено договір від 21.08.2018 №6169/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді.

За цим договором теплопостачальна організація (позивач) бере на себе зобов`язання постачати споживачу (відповідачу) теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач (відповідач) зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Згідно Додатку №1 до даного договору встановлено обсяги постачання теплової енергії, зокрема, загальне максимальне теплове навантаження об`єкта визначено в обсязі 0,0650000 Гкал/год. Відповідно до цього додатку, позивач постачає теплову енергію до об`єкта відповідача за адресою Львів, вул. Наукова,16.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач забезпечив об`єкт відповідача за період часу з січня 2021 року по листопад 2021 року включно тепловою енергією в гарячій воді у відповідних обсягах загальною вартістю 285103,11 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунковими документами.

Згідно п. 6.1. договору розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими законодавством формами.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що споживач (відповідач) до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації (позивачу) вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідач заборгованість по оплаті вартості теплової енергії в гарячій воді у розмірі 285103,11 грн. не погасив.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Оцінка суду.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін.

Між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (теплопостачальна організація) та Приватним підприємством «Синерджі Консалтинг» (споживач) було укладено договір від 21.08.2018 №6169/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді. Сторони підписали Додатку №1 до Договору, у якій погодили, що загальне максимальне теплове навантаження об`єкта становить 0,0650000 Гкал/год.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону (ч.6 ст. 276 ГК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

01.06.2011 постановою Кабінету Міністрів України №869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин сторін).

Відповідно до п. 1 Порядку він визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.

Згідно п. 5 Порядку двоставковий тариф на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води - грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної).

Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - вартість одиниці теплової енергії, визначена з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії або відповідно до норми споживання, встановленої органом місцевого самоврядування, як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуги з постачання теплової енергії.

Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії.

Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - абонентська плата за одиницю теплового навантаження об`єктів теплоспоживання на опалення (1 Гкал/год.) як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії.

Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год.) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії з урахуванням планованого прибутку.

Відтак, чинним законодавством передбачено можливість формування двоставкового тарифу, який фактично складається з двох складових, а саме: вартості спожитої теплової енергії, яка є платою за одиницю фактично спожитої теплової енергії (грн/Гкал) та вираховується в залежності від обсягу спожитої теплової енергії (умовно-змінна частина - вартість одиниці (1 Гкал) спожитої теплової енергії); вартості приєднаного теплового навантаження, яка становить абонентську плату за одиницю (Гкал/год) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання споживачів та вираховується виходячи з розміру опалювальної площі (умовно-постійна частина - абонентська плати за одиницю (Гкал/год) теплового навантаження).

Відповідно до Порядку плата за приєднане теплове навантаження є складовою ціни, яку споживач зобов`язаний сплатити теплопостачальній організації за надані йому послуги теплопостачання.

Калькулювання собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з розрахунку на планований період (п. 14 Порядку).

Згідно п. 12 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів її виробництва, транспортування та постачання, що складаються у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, а також витрат і втрат, визначених відповідно до методик (порядків), затверджених у встановленому порядку, з урахуванням ставок податків і зборів (обов`язкових платежів), цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді.

Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та відповідного річного планованого прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку (п.48 Порядку).

Відповідно до п. 49 Порядку, під час формування двоставкових тарифів на теплову енергію визначаються планована повна собівартість, витрати на відшкодування втрат і планований прибуток від ліцензованої діяльності відповідно до вимог цього Порядку та здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ст.14 ЦК України).

У постанові Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2021р., якою залишено без змін рішенням Господарського суду Львівської області ід 02.11.2020 у справі №914/1334/20 встановлено: «Сторони в Додатку №1 до Договору, який підписаний сторонами, визначили, що загальне максимальне теплове навантаження об`єкта становить 0,0650000 Гкал/год. Відповідач як під час укладення договору, так і протягом його дії не висловлював жодних зауважень щодо зазначеного обсягу теплового навантаження, не звертався до позивача щодо його перегляду. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні. З огляду на наведене, судом відхиляються покликання апелянта на те, що визначене в Додатку №1 до Договору теплове навантаження не є актуальним.».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.09.2021 у справі №914/1459/21 у задоволенні позову Приватного підприємства Синерджі Консалтинг, до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, про визнання недійсним договору №6169/Ф від 21.01.2018 про постачання теплової енергії в гарячій воді відмовлено. Зазначене суду першої інстанції залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства).

Як вбачається з додатку №1 до договору сторонами визначено, що загальне максимальне теплове навантаження об`єкта становить 0,0650000 Гкал/год. Відповідач як під час укладення договору, так і протягом його дії не висловлював жодних зауважень щодо зазначеного обсягу теплового навантаження, не звертався до позивача щодо його перегляду. Також відповідачем протягом розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що показник теплового навантаження має становити інше значення, ніж погоджений сторонами у додатку №1 договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання укладеного між ним та відповідачем договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №6169/Ф від 21.08.2018 та додатку до цього договору надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії. На підтвердження надання таких послуг та їх обсягу позивач долучив до матеріалів справи рахунки за січень 2021 року листопад 2021 року на загальну суму 285103,11 грн. та розрахунок заборгованості.

Відповідачем умов договору щодо оплати в повному обсязі вартості спожитої теплової енергії за розрахунковий період не виконано, відтак станом на момент подання позовної заяви до суду позивачем заявлено до стягнення 285103,11 грн. основного боргу. Докази погашення вказаної заборгованості суду не надано.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.97 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості у розмірі 285103,11 грн. підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення повністю.

Судові витрати.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 46, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Синерджі Консалтинг» (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 45, ідентифікаційний код 36027357) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 285103,11 грн. заборгованості та 4276,55 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 23.01.2023.

Суддя Кітаєва С.Б.