ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023м. ДніпроСправа № 904/3828/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи № 904/3828/22

за позовом Акціонерного товариства "ДНІПРОМЕТРОБУД"

до Акціонерного товариства "ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "ДНІПРОМЕТРОБУД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 27.10.2022 за вих. № 158 до Акціонерного товариства "ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ" в особі представництва "ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ" (далі - відповідач) про стягнення 469.710,30 грн, з яких 441.059,51 грн основної заборгованості, 14.853,35 пені, 2.752,29 грн трьох процентів річних, 11.045,15 грн інфляційних втрат.

Фактичною підставою позовних вимог визначено договір оренди нежитлового приміщення від 30.10.2020 № 3-ДО.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3828/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2022.

Ухвалою від 02.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через відділ документального забезпечення 30.11.2022 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, 30.11.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов зустрічний позов до позивача, у якому відповідач просить суд стягнути з позивача збитки у розмірі 516.666,67 грн.

В автоматизовану систему документообігу суду внесено інформацію про розгляд справи № 904/3828/22 суддею ДУПЛЯКОМ Степаном Анатолійовичем, що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.11.2022.

Ухвалою від 05.12.2022 зустрічний позов з доданими до нього документами повернуто.

Через відділ документального забезпечення від Центрального апеляційного господарського суду 12.12.2022 надійшла ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2022 у справі №904/3828/22, у якій Центральний апеляційний господарський суд витребував у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи / копії матеріалів справи № 904/3828/22.

Ухвалою від 12.12.2022 провадження у справі № 904/3828/22 зупинено до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2022.

Супровідним листом від 13.12.2022 справу № 904/3828/22 направлено на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2023 у справі № 904/3828/22 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ" (LIMAK INSAAT SANAYI VE TICARET ANONIM SIRKETI) залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2022 у справі № 904/3828/22 залишено без змін.

Через відділ документального забезпечення 11.01.2023 господарським судом отримано справу № 904/3828/22.

Через відділ документального забезпечення 13.12.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Через відділ документального забезпечення 04.01.2023 від відповідача надійшли заперечення.

Ухвалою від 13.01.2023 провадження у справі № 904/3828/22 поновлено.

Через відділ документального забезпечення 26.01.2023 від позивача надійшли письмові пояснення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги мотивовані тим, що наявними у справі письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором, а тому є правомірним стягнення суми заборгованості і нарахованих на неї пені, процентів річних та інфляційних втрат.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач заперечує проти стягнення основного боргу лише в частині стягнення 84.079,99 грн, а проти стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та процентів річних у повному обсязі. Відповідач вважає, що правомірно та відповідно до умов п. 10.7 укладеного між сторонами договору притримав суми оплат (на розмір ПДВ) у загальному розмірі 84.079,99 грн, оскільки позивач не реєстрував податкові накладні.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: укладення договору; передачі майна в користування; користування майном; настання строку оплати; наявність/відсутність доказів повної/часткової оплати; правомірності/неправомірності нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Суд встановив, що 30.10.2020 між позивачем (далі позивач, орендодавець) та відповідачем (далі відповідач, орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 3-ДО (далі - договір).

Цей договір оренди, відповідно до п. 1.1, визначає взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування орендарем об`єктами оренди визначеними у п. 2.1 договору.

Майно передається в оренду з метою використання його в діяльності орендаря, пов`язаної з завершенням будівництва метрополітену у м. Дніпрі. Протягом строку дії договору оренди орендар використовує об`єкт оренди за їх цільовим призначенням (п.1.2).

Згідно з п. 2.1 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 3 від 01.10.2021 об`єктами оренди є нерухоме майно, яке розташоване за адресою: місто Дніпро, проспект Сергія Нігояна (Калініна), 32:

склад для матеріалів металевий площею 332,5 м2;

ангар з чавунних тюбінгів площею 87,2 м2;

будова приміщень для ремонту автомобілів загальною площею 41,5 м2;

будівля вентиляторної загальною площею 64,3 м2;

виробничий майданчик загальною площею 7.005 м2, кадастровий номер :07:491, нормативна грошова оцінки земельної ділянки на дату укладання договору становить 11.679.316,11 грн.

Пунктом 4.1 договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 3 від 01.10.2021, визначено, що орендна плата за користування об`єктами оренди щомісяця за 1м2 площі (розрахунок проведено на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, який є невід`ємною частиною договору за базовий місяць (жовтень) становить:

склад для матеріалів металевий - 51,16 грн, з урахуванням ПДВ 8,53 грн;

ангар з чавунних тюбінгів 57,68 грн, з урахуванням ПДВ 9,61 грн;

будова приміщень для ремонту автомобілів - 119,90 грн, з урахуванням ПДВ 19,98грн;

будівля вентиляторної - 42,77 грн, з урахуванням ПДВ 7,13 грн;

виробничий майданчик - 8,28 грн, з урахуванням ПДВ 1,38 грн.

Загальна сума орендної плати за користування об`єктами оренди (загальна площа 7.005 м2) за базовий місяць оренди становить 85.017,65 грн, у тому числі ПДВ 14.109,61 грн.

Договір оренди набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.06.2022. Сторони за взаємною згодою можуть продовжити дію договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди. Орендна плата нараховується з дня підписання акта прийому-передачі об`єкта оренди (п. 12.1 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 3 від 01.10.2021).

Позивач передав майно відповідачу за актом прийому-передачі від 30.04.2020 до договору оренди нежитлового приміщення № 3-ДО від 30.04.2020 (арк. 13, том 1) та актом прийому-передачі від 01.10.2021 до додаткової угоди № 3 до договору оренди нежитлового приміщення № 3-ДО від 30.04.2020 (арк. 14, том 1).

Спірним періодом внесення орендної плати у загальному розмірі 441.059,51 грн є період з травня 2022 року до вересня 2022 року.

Для оплати спірної заборгованості позивач виставив відповідачу рахунки-фактури, а саме:

рахунок-фактуру № 78 від 12.05.2022 на суму 96.457,70 грн (арк. 15, том 1) (орендна плата за травень 2022 року), з яких борг складає 33.037,30 грн (заявлений позивачем у позові);

рахунок-фактуру № 95 від 12.05.2022 на суму 99.062,06 грн (арк. 15, том 1) (орендна плата за червень 2022 року);

рахунок-фактуру № 124 від 13.07.2022 на суму 102.132,98 грн (арк. 16, том 1) (орендна плата за липень 2022 року);

рахунок-фактуру № 144 від 15.08.2022 на суму 102.847,92 грн (арк. 17, том 1) (орендна плата за серпень 2022 року);

рахунок-фактуру № 154 від 13.09.2022 на суму 103.979,25 грн (арк. 18, том 1) (орендна плата за вересень 2022 року).

У період з травня 2022 року до вересня 2022 року між сторонами підписано акти про надання послуг, а саме:

акт про надання послуг № 61 від 31.05.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 96.457,70 грн (орендна плата за травень 2022 року) (арк. 19, том 1), з яких заявлено до стягнення 33.037,30 грн;

акт про надання послуг № 73 від 30.06.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 99.062,06 грн (орендна плата за червень 2022 року) (арк. 20, том 1);

акт про надання послуг № 100 від 31.07.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 102.132,98 грн (орендна плата за липень 2022 року) (арк. 21, том 1);

акт про надання послуг № 114 від 31.08.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 102.847,92 грн (орендна плата за серпень 2022 року) (арк. 22, том 1);

акт про надання послуг № 135 від 30.09.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 103.979,25 грн (орендна плата за вересень 2022 року) (арк. 23, том 1).

У зв`язку із неналежним виконання взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

пеню за загальний період прострочення з 01.08.2022 до 25.10.2022 на загальну суму 14.853,35 грн;

три проценти річних за загальний період прострочення з 01.06.2022 до 25.10.2022 на загальну суму 2.752,29 грн;

інфляційні втрати за загальний період прострочення з травня 2022 року до серпня 2022 року на загальну суму 11.045,15 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача із претензією від 04.10.2022 за № 149 (арк. 26, том 1), яку відповідач отримав того ж дня /04.10.2022/, про що свідчить відмітка відповідача, проте останній її залишив без відповіді та задоволення.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 441.059,51 грн основної заборгованості, 14.853,35 пені, 2.752,29 грн трьох процентів річних, 11.045,15 грн інфляційних втрат.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписаний уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями ЦК України та ст.ст.283-291 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права (ст.760 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди (найму).

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору орендодавець бере на себе обов`язок передати мано у користування і, водночас, орендар зобов`язується прийняти вказане майно та вчасно вносити за користування майном орендну плату.

Позивач передав відповідачу майно за актом прийому-передачі від 30.04.2020 до договору оренди нежитлового приміщення № 3-ДО від 30.04.2020 (арк. 13, том 1) та актом прийому-передачі від 01.10.2021 по додатковій угоді № 3 до договору оренди нежитлового приміщення № 3-ДО від 30.04.2020 (арк. 14, том 1), відповідач вказане майно прийняв, що підтверджується підписами представників на актах, які засвідчені печатками товариства відповідача.

Пунктом 4.2 договору визначено, що нарахування орендної плати починається з дати, зазначеної в акті прийому-передачі об`єкту оренди.

Таким чином, з дня отримання майна у користування у відповідач виник обов`язок вчасно вносити за нього орендну плату.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 610-612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами ст. 610 ЦК України та ст. 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

За визначенням ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з п. 4.8 договору розмір орендної плати за кожний місяць оренди визначається шляхом корегування розміру орендної плати за попередній місяць (починаючи з першого місяця оренди), на індекс інфляції за останній відомий на дату виставлення відповідного рахунку місяць.

Пунктом 4.3 договору визначено, що щомісячно, до 10 числа поточного місяця, орендодавець виставляє орендарю рахунок на сплату орендної плати за поточний місяць. Акти виконаних робіт та податкові накладні надаються орендарю відповідно до чинного законодавства. Сплата орендної плати за Договором оренди проводиться на підставі наданого рахунку протягом 10 (десяти) календарних днів, з моменту отримання такого рахунку орендарем (п. 4.4 договору).

Для оплати спірної заборгованості позивач виставив відповідачу рахунки-фактури, а саме: рахунок-фактуру № 78 від 12.05.2022 на суму 96.457,70 грн (арк. 15, том 1) (орендна плата за травень 2022 року), з яких борг складає 33.037,30 грн (заявлений позивачем у позові); рахунок-фактуру № 95 від 12.05.2022 на суму 99.062,06 грн (арк. 15, том 1) (орендна плата за червень 2022 року); рахунок-фактуру № 124 від 13.07.2022 на суму 102.132,98 грн (арк. 16, том 1) (орендна плата за липень 2022 року); рахунок-фактуру № 144 від 15.08.2022 на суму 102.847,92 грн (арк. 17, том 1) (орендна плата за серпень 2022 року); рахунок-фактуру № 154 від 13.09.2022 на суму 103.979,25 грн (арк. 18, том 1) (орендна плата за вересень 2022 року).

Більш того, між сторонами у період з травня 2022 року до вересня 2022 року було підписано акти про надання послуг, а саме: акт про надання послуг № 61 від 31.05.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 96.457,70 грн (орендна плата за травень 2022 року) (арк. 19, том 1), з яких заявлено до стягнення 33.037,30 грн; акт про надання послуг № 73 від 30.06.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 99.062,06 грн (орендна плата за червень 2022 року) (арк. 20, том 1); акт про надання послуг № 100 від 31.07.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 102.132,98 грн (орендна плата за липень 2022 року) (арк. 21, том 1); акт про надання послуг № 114 від 31.08.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 102.847,92 грн (орендна плата за серпень 2022 року) (арк. 22, том 1); акт про надання послуг № 135 від 30.09.2022 (договір № 3-ДО від 30.04.2020) на суму 103.979,25 грн (орендна плата за вересень 2022 року) (арк. 23, том 1).

З огляду на те, що всі акти про надання послуг підписані у останній день місяця оренди приміщення, суд доходить висновку, що орендну плату відповідач був зобов`язаний внести до 10 (десятого) числа наступного місяця.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що обов`язок своєчасно та у повному обсязі внести орендну плату, про що чітко зазначено у п. 5.3 договору, відповідачем виконаний не був.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 3-ДО від 30.04.2020 в сумі 441.059,51 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення основного боргу лише в частині стягнення 84.079,99 грн. Відповідач вважає, що правомірно та відповідно до умов п. 10.7 укладеного між сторонами договору притримав суми оплат (на розмір ПДВ) у загальному розмірі 84.079,99 грн, оскільки позивач не реєстрував податкові накладні.

З цього приводу судом встановлено таке.

Пунктом 10.7 договору визначено, що орендар має право застосувати до орендодавця оперативно-господарську санкцію у разі не реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) в Єдиному реєстрі податкових накладних або у разі порушення орендодавцем порядку її заповнення.

Під оперативно-господарською санкцією сторони розуміють право орендаря притримати в наступному місяці оплату послуг на суму податкового кредиту з ПДВ, який орендар мав отримати за податковою накладною (розрахунку коригування до податкової накладної), не зареєстрованою орендодавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежно заповненої податкової накладної до моменту надання орендодавцем належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної).

В разі не реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в граничний термін, передбачений законодавством, зобов`язання орендаря на суму притриманих послуг вважаються виконаними.

З наведених положень договору вбачається, що відповідач має право не сплачувати (притримати) на користь позивача суму ПДВ у складі вартості послуг, які орендар отримує за податковою накладною, у разі якщо її не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежно заповненої податкової накладної, починаючи з наступного місяця. При цьому, зі змісту та логіки положень договору очевидним є те, що таке притримання має (може) тривати до усунення відповідного порушення, або до закінчення граничних строків реєстрації відповідних податкових накладних.

Тобто обов`язок зі сплати на користь позивача суми ПДВ у складі вартості послуг у відповідача виникає лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідної неналежно заповненої податкової накладної.

В разі ж нереєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в граничний термін, передбачений законодавством, зобов`язання орендаря на притриману суму ПДВ взагалі вважаються виконаними.

Суд встановив, що відповідно до вищевказаного пункту договору відповідач у червні 2022 року притримав оплату послуг оренди за договором за травень 2022 року в розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який орендар мав отримати за вищевказаний період, що складає 16.076,29 грн.

У липні 2022 року відповідач притримав оплату послуг оренди за договором за червень 2022 року в розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який орендар мав отримати за вищевказаний період, що складає 16.510,34 грн.

У серпні 2022 року відповідач притримав оплату послуг оренди за договором за липень 2022 року в розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який орендар мав отримати за вищевказаний період, що складає 17.022,16 грн.

У вересні 2022 року відповідач притримав орендну плату за договором за серпень 2022 року в розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який орендар мав отримати за вищевказаний період, що складає 17.141,32 грн.

У жовтні 2022 року відповідач притримав оплату послуг оренди за договором за вересень 2022 року в розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який орендар мав отримати за вищевказаний період, що складає 17.329,88 грн.

Загалом відповідач притримав оплату послуг оренди у вищевказаному періоді на суму ПДВ у розмірі 84.079,99 грн.

Станом на час прийняття рішення у справі позивач не надав доказів реєстрації відповідних належно заповнених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Біль того, позивач не заперечує, що така реєстрація не здійснювалася.

З урахуванням того, що відповідач має право не сплачувати (притримати) на користь позивача суму ПДВ у складі вартості послуг, які орендар отримує за незареєстрованими податковими накладними, а в разі їх нереєстрації в граничний термін зобов`язання орендаря на притриману суму ПДВ взагалі вважаються виконаними, суд встановив, що строк оплати послуг на суму ПДВ у розмір 84.079,99 грн станом на час прийняття рішення у справі не настав.

Відповідно до ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

Позивач у відповіді на відзив визнає, що з урахуванням ст. 235 Господарського кодексу України, ст. 629 Цивільного кодексу України, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а також умов п.10.7 договору оренди нежилого приміщення №3-ДО від 30.04.2020 р., відповідач мав право застосувати саме оперативно-господарську санкцію у разі у разі нереєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) в Єдиному реєстрі податкових накладних в такі строки : за травень 2022 р. - з 16.06.2022 р. по 30.06.2022 р.; за червень 2022 р. - з 16.07.2022 р. по 31.07.2022 р.; за липень 2022 р. - з 16.08.2022 р. по 31.08.2022 р.; за серпень 2022 р. - з 16.09.2022 р. по 30.09.2022 р.; за вересень 2022 р. - з 16.10.2022 р. по 31.10.2022 р.

Водночас, позивач помилково стверджує, що таке притримання могло тривати лише у місяці, наступному за складенням відповідної податкової накладної, адже, як встановлено судом вище, зі змісту та логіки положень договору очевидним є те, що таке притримання має (може) тривати до усунення відповідно порушення, або до закінчення граничних строків реєстрації відповідних податкових накладних.

Позивач також помилково посилається на те, що згідно зі ч. 1 ст. ст. 595 ЦК України кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Так відповідно до ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Тобто у даному випадку мова йде про можливість притримати саме річ, а не послугу, а тим паче не оплату за таку річ.

Наведені положення обумовленні тим, що главою 49 ЦК України, зокрема і ст.ст. 594, 595 ЦК України, регулюються загальні положення про забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

При цьому такий вид забезпечення виконання зобов`язання як притримання, хоч і співзвучний із визначенням оперативно-господарської санкції, зазначеним у п. 10.7 договору, однак має зовсім іншу правову природу.

Згідно зі ст. 236 ГК України у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною;

відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;

відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Таким чином питання застосування оперативно-господарської санкції, передбаченої у п. 10.7 договору, визначається положеннями ГК України, а положення ст. 595 ЦК України (кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника) до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

При цьому ст. 237 ГК України, яка підлягає застосування спірних правовідносин, навпаки оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання.

Водночас, суд встановив відповідач з власної ініціативи все ж повідомляв позивача про факт притримання суми оплат в розмірі суми ПДВ за травень, червень 2022 року листом від 18 липня 2022 року, за липень, серпень 2022 року листом від 30 вересня 2022 року, за вересень 2022 року листом від 20 жовтня 2022 року, що визнається позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГК України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

З огляду на ч. 2 ст. 237 ГК України позивач у разі незгоди із застосованою до нього оперативно-господарською санкцією мав би звернутися до суду з відповідною позовною заявою про скасування оперативно-господарської санкції, однак позивач вказаних дії не вживав. Докази зворотнього у справі відсутні.

Враховуючи встановлене та норми чинного законодавства, які застосовуються у спірних правовідносинах, господарський суд доходить висновку, що заборгованість відповідача за договором № 3-ДО від 30.04.2020 в сумі 356.979,52 грн (441.059,51 грн 84.079,99 грн) належним чином доведена, відповідачем не заперечується, а тому вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.3 договору за порушення строків оплати орендної плати більше чим на два місяці орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період, за який сплачується пеня) від простроченої суми за кожний день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу пеню за загальний період прострочення з 01.08.2022 до 25.10.2022 на загальну суму 14.853,35 грн.

Суд здійснив власний перерахунок пені, за виключенням відповідних сум ПДВ, і дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у загальному розмірі 11.132,55 грн. В решті вимог (про стягнення 3.720,80 грн пені) слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу три проценти річних за загальний період прострочення з 01.06.2022 до 25.10.2022 на загальну суму 2.752,29 грн та інфляційні втрати за загальний період прострочення з травня 2022 року до серпня 2022 року на загальну суму 11.045,15 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його таким, що містить помилки, а саме позивач здійснює нарахування з першого числа місяця, за який відповідач мав внести орендну плату, проте суд з таким розрахунком не погоджується, оскільки матеріали справи не містять доказів вручення рахунків-фактур відповідачу, а тому суд взяв до уваги, що всі акти про надання послуг підписані у останній день місяця оренди приміщення, отже орендну плату відповідач був зобов`язаний внести до 10 (десятого) числа наступного місяця.

Суд здійснив власний перерахунок трьох відсотків річних, за виключенням відповідних сум ПДВ, враховуючи положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, і дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягають три проценти річних у загальному розмірі 1.872,47 грн. В решті вимог (про стягнення 879,82 грн трьох процентів річних) слід відмовити.

Суд також здійснив власний перерахунок інфляційних нарахувань, за виключенням відповідних сум ПДВ, і дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у загальному розмірі 8.468,82 грн. В решті вимог (про стягнення 2.576,33 грн інфляційних втрат) слід відмовити.

Оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач довів обставини наявності спірної заборгованості лише частково.

Водночас, належних доказів на підтвердження у повному обсязі своїх доводів, викладених у відзиві (щодо штрафних санкцій, інфляційних втрат та процентів річних), відповідач суду не надав.

Також суд відхиляє посилання позивача на постанови Верховного Суду у справах №914/2668/17 від 04.04.2019, №926/2275/17 від 04.07.2018, №915/214/17 від 29.03.2018, оскільки правовідносини у цих справах не є релевантними, адже стосувалися інституту забезпечення виконання зобов`язань, тоді як у даній справі правовідносини виникли щодо оперативно-господарських санкцій.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню частково.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 5.676,68 грн, з урахуванням того, що 80,57 % позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ" (06700, Турецька республіка район Чінкая Газіосманпаша м. Анкара, вул. Хафта, буд. 9;) в особі представництва "ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ" (49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, буд. 12-М; ідентифікаційний код 26511979) на користь Акціонерного товариства "ДНІПРОМЕТРОБУД" (49000, м. Дніпро, вул. Шмідта, буд. 5; ідентифікаційний код 04880239) 356.979,52 грн (триста п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять грн 52 к.) основної заборгованості, 11.132,55 грн (одинадцять тисяч сто тридцять дві грн 55 к.) пені, 1.872,47 грн (одну тисячу вісімсот сімдесят дві грн 47 к.) трьох процентів річних, 8.468,82 грн (вісім тисяч чотириста шістдесят вісім грн 82 к.) інфляційних втрат, 5.676,68 грн (п`ять тисяч шістсот сімдесят шість грн 68 к.) судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 3.720,80 грн пені, 879,82 грн трьох процентів річних, 2.576,33 грн інфляційних втрат) відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк