РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2023Справа № 910/17723/20

Суддя Н.Плотницька, розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" (вул. Поліграфічна, 12, м. Фастів, Київська обл., 08500)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мега Групп" (вул. Декабристів, 3, офіс 401, м. Київ, 02121)
простягнення 55 008 грн 00 коп.
Представники:
від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився
Встановив:

12.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Групп" про стягнення 55 008 грн 00 коп. попередньої оплати за договором поставки від 05.05.2016 № 110/05-16.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки від 05.05.2016 № 110/05-16 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо поставки оплаченого товару, у зв`язку з чим в останнього виник обов`язок з повернення суми попередньої оплати у розмірі 55 008 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 відкрито провадження у справі та прийняти позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

15.12.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) задоволено. Судове засідання призначено на 14.01.2021.

14.01.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 14.01.2021 представниками учасників судового процесу надано оригінали документів для огляду на час розгляду справи. Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 21.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 суд повідомив про надання представниками учасників судового процесу оригіналів документів на час розгляду справи.

19.01.2021 електронною поштою від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

20.01.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 21.01.2021 представниками учасників судового процесу надано документи для долучення до матеріалів справи. Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 28.01.2021.

28.01.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 28.01.2021 суд протокольною ухвалою постановив про перехід в загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 01.02.2021.

У підготовчому засіданні 01.02.2021 представником позивача подано письмові пояснення по справі, представником відповідача подані клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Суд поставив на розгляд питання щодо призначення по справі судової економічної бухгалтерської експертизи та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 08.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 зупинено провадження у справі № 910/17723/20 до проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість проведення експертизи), що призначена ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/17723/20, та повернення матеріалів справи до суду.

Супровідним листом від 25.03.2021 матеріали справи направлено до Київської незалежної судово-експертної установи.

27.04.2022 на адресу Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 11641/21-71/3074/22-71 від 17.02.2022

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 поновлено провадження у справі та зобов`язано сторін надати письмові пояснення по суті справи з урахуванням висновків експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 11641/21-71/3074/22-71 від 17.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 про призначення підготовчого засідання на 05.09.2022

У підготовчому засіданні 05.09.2022 суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.09.2022.

26.09.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

26.09.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив сторін про оголошення перерви в судовому засіданні до 13.10.2022.

Судове засідання призначене на 13.10.2022 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 судове засідання призначено на 07.11.2022.

Судове засідання призначене на 07.11.2022 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Н.Плотницької на лікаряному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 судове засідання призначено на 05.12.2022.

Судове засідання призначене на 05.12.2022 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 судове засідання призначено на 12.01.2023.

Представники сторін в судове засідання 12.01.2023 не з`явились, про поважні причини неявку суд не повідомили, хоча про місце, дату та час проведення судового засідання буди повідомленні належним чином.

У судовому засіданні 12.01.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києв

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з позовної заяви, Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан", на підставі виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Групп" рахунку-фактури № 1299 від 01.10.2019 на сплату вартості товару - оливи трансформаторної марки Т-1500 в кількості 2000 кг, відповідно до платіжного доручення № 407 від 01.10.2019 було сплачено кошти в розмірі 55 008 грн 00 коп.

Позивач зазначає, що з огляду на те, що в рахунку № 1299 від 01.10.2019 відповідачем зазначено договір № 110/05 від 05.05.2016 термін дії якого закінчився 31.12.2017, між сторонами не укладалися додаткові угоди про поставку товару та враховуючи те, що товар не було поставлено позивачу, у відповідача виник обов`язок з повернення позивачу сплачених коштів.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 05.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Групп" (відповідач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" (позивач у справі, покупець за договором) укладено договір поставки № 110/05-16, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця (поставити), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти, далі за текстом - "товар", згідно умов договору та відповідних додаткових угод до нього.

Згідно з пунктом 11.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення терміну дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання

Крім того, у зв`язку із закінченням строку дії договору поставки № 110/05-16 від 05.05.2016, між сторонами укладено договір поставки № 11/03-19 від 11.03.2019, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця (поставити), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти, далі за текстом - "товар", згідно умов договору та відповідних додаткових угод до нього.

Поставка товару відбувається на підставі додаткових угод до цього договору, які підписуються повноважними представниками сторін, та є невід`ємною частиною цього договору, в яких сторонами узгоджуються найменування та асортимент нафтопродуктів, ціна, кількість, умови поставки, в т.ч. відвантаження товару, умови оплати, інші необхідні умови поставки конкретного погодженого об`єму товару (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору поставка товару здійснюється на підставі підписаної сторонами відповідної додаткової угоди.

У відповідності до пункту 4.2 договору товар поставляється покупцеві партіями на загальну кількість в межах об`єму та строків, за ціною і на умовах EXW, FCA, CIF, визначених у відповідній додатковій угоді, у відповідності із офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" в редакції 2010 року, з врахуванням особливостей, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, які мають переважну силу над умовами "Інкотермс".

Пунктом 4.9.1 договору сторони погодили, що за наслідками поставки товару постачальник та покупець оформлюють наступні документи: на постачальника покладається обов`язок оформити видаткову накладну та передати зазначені документи покупцю. На покупця покладається обов`язок підписати зі своєї сторони та скріпити печаткою видаткову накладну одразу по отриманню зазначених документів від постачальника, для чого одразу надіслати видаткову накладну згідно реквізитів постачальника по факсу (або електронною поштою) та повернути постачальнику один екземпляр вказаної видаткової накладної, в оригіналі (але не пізніше ніж у строк 2 (двох) робочих днів). У разі, якщо у вказаний строк видаткова накладна не були повернуті постачальнику, товар вважається поставленим та прийнятим покупцем, що в будь-якому випадку не звільняє покупця від повернення постачальнику належного йому екземпляру видаткової накладної.

Відповідно до пункту 5.1 договору покупець здійснює 100% попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в сумі, яка зазначена відповідній додатковій угоді до цього договору, на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено самою додатковою угодою.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення терміну дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Строк дії договору може бути продовжений або договір може бути розірваний достроково за письмовою угодою сторін. При цьому сторона, яка ініціює розірвання договору, повинна повідомити іншу сторону про свій намір не пізніше, ніж за 30 календарних днів до терміну розірвання договору (пункту 11.1. договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, постачальником був виставлений рахунок на оплату № 1299 від 01.10.2019 на сплату вартості товару - оливи трансформаторної марки Т-1500 в кількості 2000 кг на суму 55 008 грн 00 коп. з ПДВ.

На підставі рахунку № 1299 від 01.10.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" перераховано на розрахунковий рахунок продавця - Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Групп" вартості товару в сумі 55 008 грн 00 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 407 від 01.10.2019 на вказану суму.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, підписаної уповноваженими представниками та скріпленої відтисками печаток сторін, видаткової накладної № 1049 від 01.10.2019 відповідачем поставлено, а позивачем прийнято оливу трансформаторної марки Т-1500 в кількості 2000 кг на суму 55 008 грн 00 коп. з ПДВ.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Також, суд зазначає, рахунок-фактура (рахунок на оплату) може бути складений у паперовій або в електронній формі та повинен мати реквізити, які дають можливість ідентифікувати господарську операцію та її учасників, зокрема: назву підприємства, від імені якого складено рахунок-фактуру; назву контрагента; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в оформленні рахунку-фактури (Лист Міністерства фінансів України від 16.02.2017 № 31-11410-06-5/4339). Таким чином, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами договору, документами, які підтверджують як факт виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару позивачу, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є видаткова накладна, яка сторонами належним чином оформлена та підписана без будь - яких зауважень, а також засвідчена печатками обох сторін.

Таким чином, підписання покупцем (позивачем) видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/174, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

З огляду на викладене, зазначення в рахунку на оплату реквізитів договору, термін дії якого закінчився, та відсутність укладеної між сторонами додаткової угоди про узгодження найменування та асортименту нафтопродуктів, ціни, кількості, умов поставки, в т.ч. відвантаження товару, умов оплати та інші необхідні умови поставки, не можуть спростовувати факту поставки товару на підставі належним чином посвідченої видаткової накладної.

Твердження позивача щодо передчасного підписання видаткової накладної №1049 від 01.10.2019, не отримавши оливу від відповідача, оскільки на той час між підприємствами були тісні взаємовідносини, не можуть бути доказом не поставки оплаченого товару, з огляду на те, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Також, суд не погоджується з твердженням позивача про підробленість видаткової накладної № 1049 від 01.10.2019 з огляду на відсутність підпису керівника центрального складу в м. Фастів, оскільки останнім не надано доказів існування між сторонами письмової угоди щодо вказаного порядку підписання первинних документів.

Крім того, відсутність акту приймання-передачі товару та товарно-транспортної накладної, за наявності належним чином оформленої видаткової накладної, не може свідчити про відсутність факту постачання товару.

Суд не приймає до уваги, твердження відповідача про наявність між сторонами правовідносин за договором зберігання № 038/19-3Б від 25.02.2019 та надані до нього первинні документи, оскільки останні не спростовують факту поставки товару за видатковою накладною № 1049 від 01.10.2019 на те можуть бути доказом наявності чи відсутності у відповідача товарів які реалізуються контрагентам з метою здійснення господарської діяльності.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову повністю з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 200 грн 00 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 1 - 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 12 200 грн 00 коп. представником відповідача долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію Договору про надання правової допомоги № 29 від 11.01.2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням "Столична правова група" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Групп"; копію договору про надання правової допомоги № 02-09/2022 від 02.09.2022, укладеного між адвокатом Цимейко Ганною Олегівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Групп"; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 14.01.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № КС 5196/10 від 17.07.2014 на ім`я Цимейко Г.О.; копії рахунків на оплату, актів надання послуг та платіжних доручень.

Згідно із частинами 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Так, відповідачем не було подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, відсутністю клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірними із ціною позову та ступенем складності справи та підлягають задоволенню повністю на суму 12 200 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2, 4 ст. 48, ст. 123, ст. 126, ст..ст. 129-130, п. 1 ч.1, ч. 4 ст. 231, ст. 234, ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповіда льністю "Завод технічних масел "Аріан" (08500, Київська обл., місто Фастів, вулиця Поліграфічна, будинок 12, ідентифікаційний код 20574128) на користь Товариства з обмеженою відповіда льністю "Мега Групп" (02121, місто Київ, вулиця Декабристів, будинок 3, офіс 401, ідентифікаційний код 39367157) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 200 (дванадцять тисяч двісті) грн 00 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 12 012 (дванадцять тисяч дванадцять) грн 70 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 23.01.2023

Суддя Н.Плотницька