ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"27" січня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1223/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

розглядаючи заяву представника позивача про забезпечення позову від 25.01.2023 у справі №906/1223/22

за позовом: Фізичної особи-підприємця Саксоніка Михайла Марковича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10"

про стягнення 8587340,37 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Саксонік Михайло Маркович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" про стягнення надмірно сплачених за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №3 від 04.01.2021 авансових платежів на суму 8587340,37 грн.

Ухвалою господарського суду від 26.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.01.2023 о 15:00.

23.01.2023 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову від 23.01.2023.

Ухвалою господарського суду від 24.01.2023 заяву про забезпечення позову від 23.01.2023 з доданими до неї документами на 28 арк. повернуто позивачу на підставі ч.7 ст.140 ГПК України.

Іншою ухвалою від 24.01.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 22.02.2023 о 12:00.

25.01.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову від 25.01.2023, згідно з якою останній просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 8587340,37 грн, а саме: НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк»; НОМЕР_2 філія Житомирське обласне АТ ОЩАД м.Житомир; НОМЕР_3 АТ «Райффайзен Банк» та на всіх інших банківських рахунках ТОВ «Форест Полісся - 10» у будь-яких банківських установах, які будуть встановлені під час виконання ухвали, а також нерухоме майно, а саме: цілісно майновий комплекс деревообробної дільниці загальною площею 620,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Баранівський р-н, м.Баранівка, вул.Шевченка, 178., реєстраційний номер: 31586996; нежитлове приміщення магазину площею 91,2 кв.м., Житомирська обл., м.Баранівка, вул.Першотравневська, 21-а, реєстраційний номер об`єкта 34151513.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки існують об`єктивні причини вважати, що майно і кошти відповідача будуть втрачені (повністю чи частково), а це, у свою чергу, створює загрозу забезпечення виконання відповідачем грошових зобов`язань за даним правочином.

До заяви додано лист Територіального сервісного центру МВС №1844 РСЦ ГСЦ МВС в Житомирській області від 20.01.2023 №2-А3 та інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

На виконання ч.5 ст.139 ГПК України представник позивача надав платіжну інструкцію №5168 від 23.01.2023 на суму 1342,00 грн, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Суд встановив, що вказана заява про забезпечення позову з долученими до неї документами відповідає вимогам ст.139 ГПК України.

При розгляді вказаної заяви, господарський суд виходить з такого.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з приписами п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 25.05.2021 у справі №925/1441/20.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявник вказав на те, що директором ТОВ «Форест Полісся-10» Муравською В.А. самостійно всупереч Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» відчужено транспортні засоби, а саме: MAN TGX18.440 д.н. НОМЕР_4 , DAF д.н. НОМЕР_5 , причіп НОМЕР_6 , причіп SCHMITZ д.н. НОМЕР_7 , транспортний засіб DAF НОМЕР_8 , причіп SCHMITZ НОМЕР_9 , легковий автомобіль НОМЕР_12 Volkswagen Tiguan, DAF НОМЕР_10 , причіп SCHMITZ д.н. НОМЕР_6 , що характеризує поведінку відповідача як негативну у господарських правовідносинах та свідчить про те, що майно, кошти підприємства можуть бути втрачені повністю або частково, що ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, на підтвердження чого надано лист Територіального сервісного центру МВС №1844 РСЦ ГСЦ МВС в Житомирській області від 20.01.2023 №2-А3 та інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Окрім того, заявник зазначив, що у разі задоволення судом заяви про забезпечення позову, з метою відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, згоден внести кошти в сумі 50000,00 грн як розмір зустрічного забезпечення позову.

Суд враховує, що предметом спору у даній справі є вимога позивача до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло на підставі договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №3 від 04.01.2021, щодо повернення надмірно сплачених авансових платежів на суму 8587340,37 грн.

При цьому суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19).

Пункт 1 ч.1 ст.137 ГПК України розмежовує поняття майна та грошових коштів для цілей вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення на них арешту.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору. Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2020 у справі №916/2278/19, від 13.10.2020 у справі №917/273/20, від 26.11.2020 у справі №911/949/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20 та від 09.06.2021 у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20).

Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно (грошові кошти) фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

На переконання суду, накладення арешту саме на кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, розмір яких обмежується ціною позову, є обґрунтованим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову заявленим позовним вимогам, спрямований на запобігання виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Разом із тим заявник просить суд накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно - цілісний майновий комплекс деревообробної дільниці та нежитлове приміщення магазину.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ТОВ «Форест Полісся-10» зареєстровано, зокрема, цілісно майновий комплекс деревообробної дільниці загальною площею 620,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Баранівський р-н, м.Баранівка, вул.Шевченка, 178., реєстраційний номер: 31586996, та нежитлове приміщення магазину площею 91,2 кв.м., Житомирська обл., м.Баранівка, вул.Першотравенська, 21-а, реєстраційний номер об`єкта 34151513.

Однак відсутня інформація щодо вартості вказаного майна, що унеможливлює встановлення судом співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

За висновком суду, заявником не обґрунтовано наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно одночасно із накладенням арешту на грошові кошти в сумі позовних вимог та не наведено суду доказів, які свідчили б про адекватність обраного заходу забезпечення (співвідношення ціни позову з вартістю майна, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову).

Суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Щодо зустрічного забезпечення, то законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (ч.1 ст.141 ГПК України), відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву представника позивача про забезпечення позову від 25.01.2023 та вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 8587340,37 грн, що знаходяться на рахунках: НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк»; НОМЕР_2 філія Житомирське обласне АТ ОЩАД м.Житомир; НОМЕР_3 АТ «Райффайзен Банк» та на всіх інших банківських рахунках ТОВ «Форест Полісся-10» у будь-яких банківських установах, які будуть встановлені під час виконання ухвали, у задоволенні заяви в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача - відмовити.

Керуючись статтями 136-140, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника ФОП Саксоніка М.М. про забезпечення позову від 25.01.2023 задовольнити частково.

2. Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" (вул.Шевченка, 178, м.Баранівка, Баранівський р-н, Житомирська обл., 12700, ) в сумі 8587340,37 грн, що знаходяться на рахунках:

НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк»;

НОМЕР_2 філія Житомирське обласне АТ ОЩАД м.Житомир;

НОМЕР_3 АТ «Райффайзен Банк» та на всіх інших банківських рахунках ТОВ «Форест Полісся - 10» у будь-яких банківських установах.

3. У задоволенні заяви в іншій частині - відмовити.

4. Стягувачем за цією ухвалою є Фізична особа-підприємець Саксонік Михайло Маркович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_11 ).

5. Боржником за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" (вул.Шевченка, 178, м.Баранівка, Баранівський р-н, Житомирська обл., 12700, ).

6. Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає обов`язковому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

7. Дана ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 ГПК України.

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - сторонам (рек.).

- представнику позивача на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1,

- представнику відповідача ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2