ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Справа № 915/1402/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.

за участі секретаря Сулейманової С.М.

та представників позивача Лопатіної Г.О. та Мельникова І.Ю.;

від відповідача представник не з?явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1402/21

за позовом Акціонерного товариства "Миколаївобленерго",

вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 45017;

;

до Вознесенської міської ради,

площа Центральна, 1, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56543;

про визнання права власності за набувальною давністю

В С Т А Н О В И В:

Акціонерним товариством (АТ) "Миколаївобленерго" пред?явлено до Вознесенської міської ради позов про визнання за АТ "Миколаївобленерго" право власності за набувальною давністю на будівлю закритої трансформаторної підстанції ? ЗТП 10/0,4 кВ № 106, яка розташована в Миколаївській області у м. Вознесенськ по вул. Сокольська, 271Б.

Позов мотивовано тим, що АТ "Миколаївобленерго" добросовісно, відкрито та безперервно володіє указаним вище майном з жовтня 1972 року (49 років), внаслідок чого у позивача виникло право на визнання за ним права власності на це майно в порядку ст. 344 ЦК України.

За такими вимогами ухвалою від 21.09.2021 відкрито провадження в даній справі, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу "COVID-19" та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, а також призначено підготовче засідання на 20.10.2021.

Ухвалою від 20.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі; підготовче засідання відкладено на 21.12.2021.

Ухвалою від 21.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.02.2022.

У судовому засіданні в даній справі 15.02.2022 оголошено перерву до 16.03.2022, проте в указану дату засідання не відбулось у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та проведенням активних бойових дій на території Миколаївської області та міста Миколаєва.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою від 16.11.2022 призначено судове засідання в даній справі на 18.01.2023.

Вознесенська міська рада у відзиві від 29.09.2021 № 2202/01/01-02/20 зазначила, що вважає даний позов таким, що має бути вирішеним на розсуд суду; крім того, відзив містив клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника відповідача.

Позивач у поясненнях від 23.02.2022 додатково зазначив, що справі №915/1402/21 повідомляємо, що у позовній заяві (6 абзац 2 аркуш) здійснено описку щодо прийняття з 01.10.1963 на баланс товариства ЗТП 10/0,4 кВ №106 (інвентарний № 32528), оскільки, згідно даних балансового обліку вказана ЗТП обліковується на балансі позивача з 01.10.1972, що підтверджується довідкою товариства від 16.09.2021 № 01/22-8858.

Крім того, позивач зазначив, що технічний паспорт від 09.07.1997 № 77 на будівлю ЗТП 10/0,4 кВ № 106, року побудови 10.1973, є внутрішнім документом позивача, складеним його працівниками для обслуговування енергооб?єкту. Під час складання технічного паспорта рік побудови було вказано помилково, що підтверджується даними балансового обліку товариства, згідно яких ЗТП обліковується на балансі з 01.10.1972 та підтверджується довідкою товариства від 16.09.2021 № 01/22-8858. При цьому у паспорті від 08.06.2019 № 78 понижуючої трансформаторної підстанції ЗТП 10/0,4 кВ №106 роком вводу в експлуатацію визначено 1972 рік.

Наведене, на думку позивача, свідчить, що ЗТП 10/0,4 кВ № 106 (інвентарний № 32528) збудована у 1972 році та прийнята на балансовий облік позивача 01.10.1972.

Інших документів по суті справи від сторін не надійшло.

Від відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, представник у засідання не з?явився, проте від Вознесенської міської ради надійшла заява від 03.01.2023 про розгляд справи за відсутності її представника.

Вислухавши представників позивача, які просили суд про задоволення позову з викладених у ньому підстав, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Позивач зазначає, що він є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії (ДАЕК) "Миколаївобленерго", заснованої у процесі корпоратизації на базі державного енергопостачального підприємства (ДЕП) "Миколаївобленерго" у відповідності до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 № 170 "Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Миколаївобленерго" та указу Президента України від 04.04.1995 № 282/95 "Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України", наказу Міністерства економіки України від 14.06.1995 № 75 "Про внесення змін та доповнень до переліків підприємств, що підлягають корпоратизації, та графіків її проведення".

З метою проведення корпоратизації на підприємстві було створено комісію з корпоратизації ДЕП "Миколаївобленерго" (далі ? Комісія з корпоратизації) та на підставі наказу від 19.06.1995 № 1 керівника ДЕП "Миколаївобленерго" у строк з 01.07.1995 по 15.07.1995 проведено інвентаризацію згідно Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993 № 158.

Відповідно до п. 10 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508 (далі ? Положення № 508), Комісія з корпоратизації підготувала акт оцінки вартості майнового комплексу "Миколаївобленерго", що підлягало корпоратизації (а.с. 8).

До акту оцінки вартості майнового комплексу "Миколаївобленерго" додано матеріали щодо визначення оціночної вартості майна згідно передаточного балансу, зокрема відомості, розрахунки та переліки об?єктів, що не підлягають приватизації (перелік об?єктів (основні засоби), які не підлягають приватизації по "Миколаївобленерго" від 15.07.1995; об?єкти цивільної оборони та культури, що не підлягають приватизації по "Миколаївобленерго" від 15.07.1995), які складені Комісією з корпоратизації (а.с. 9-10).

Згідно з п. 10 Положення № 508, Комісія з корпоратизації подає засновнику у двомісячний термін з дня затвердження її складу акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, проект плану розміщення акцій та проект статуту відкритого акціонерного товариства, розроблений відповідно до Закону України "Про господарські товариства", з урахуванням вимог передбачених Указом Президента України від 15.06.1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств".

На виконання зазначених норм Комісією з корпоратизації направлено до Міністерства енергетики і електрифікації України акт оцінки вартості майнового комплексу "Миколаївобленерго". Пунктом 1 наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 № 170 затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу ДЕП "Миколаївобленерго", а пунктом 5 встановлено "вважати ДАЕК "Миколаївобленерго" правонаступником ДЕП "Миколаївобленерго".

В акті оцінки вартості майнового комплексу, конкретизований перелік майна, що увійшов в процесі корпоратизації до статутного фонду (капіталу) позивача не визначався.

При цьому, відповідно до п. 15 Положення № 508 з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов?язків корпоратизованого підприємства.

У подальшому ДАЕК "Миколаївобленерго" перейменовано у відкрите акціонерне товариство (ВАТ) "Енергопостачальна компанія "Миколаївобленерго".

У квітні 2011 року відповідно вимог Закону України "Про акціонерні товариства" та на підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "ЕК "Миколаївобленерго" перейменоване в публічне акціонерне товариство (ПАТ) "Миколаївобленерго", а у квітні 2018 року ПАТ "Миколаївобленерго" перейменовано в АТ "Миколаївобленерго".

Позивач стверджує, що на даний час у нього відсутній перелік майна, що увійшов до статутного капіталу позивача у процесі корпоратизації та інвентаризаційні описи основних фондів, складених на дату оцінки об?єкта у 1995 році.

З метою пошуку вказаних документів позивач звертався до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, AT "Одесаобленерго", Державного архіву Одеської області, ВП "Південна електроенергетична система" ПрАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО", Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Фонду державного майна України з відповідними запитами, проте у відповідях зазначених організацій вказано про відсутність у них переліку майна, що увійшов до статутного капіталу позивача та інвентаризаційних описів основних фондів, складених на дату оцінки об?єкта у 1995 році (а.с. 12-20).

Позивач також указує, що 03.03.2017 набрав чинності Порядок підтвердження державними органами приватизації факту передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), затверджений наказом Фонду державного майна України (далі ? ФДМУ) від 12.01.2017 № 17 (далі ? Порядок № 17), у відповідності до п. 5 якого для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу господарського товариства, утвореного у процесі приватизації (корпоратизації), заявник подає до державного органу приватизації, зокрема, дані інвентаризаційних описів основних фондів (зведений акт інвентаризації, перелік необоротних активів), складених на дату оцінки об?єкта.

У позивача не збереглися інвентаризаційні описи основних фондів (зведений акт інвентаризації, перелік необоротних активів), складених на дату оцінки об?єкта у 1995 році.

Товариство надало листом від 26.07.2017 №01/16-4272 до ФДМУ усі наявні у нього додаткові документи та інформацію, необхідні для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу позивача, крім даних інвентаризаційних описів основних фондів, складених на дату оцінки об?єкта.

Листом від 26.01.2018 №10-21-1645 ФДМУ повідомив позивача, що наданий пакет документів є недостатнім для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу ПАТ "Миколаївобленерго" (а.с. 14).

Разом із тим, згідно з балансовою довідкою бухгалтерії АТ "Миколаївобленерго" від 16.09.2021 № 01/22-8858 на балансі позивача з 01.10.1972 обліковується будівля закритої трансформаторної підстанції ? ЗТП 10/0,4 кВ № 106 (інвентарний № 32528), розташована в Миколаївській області у м. Вознесенськ по вул. Сокольська (колишня Островського), 271 "б". Станом на 16.09.2021 балансова вартість будівлі ЗТП ТП-106 становить 43009 грн. 48 коп. (а.с. 21).

За твердженнями позивача, на його балансі також обліковується енергетичне обладнання, встановлене у ЗТП ТП-№106: розподільний пристрій ? РУ-0,4 кВ (інвентарний № 32529); розподільний пристрій ? РУ-6 кВ (інвентарний № 32531); трансформатор силовий ТМ-250 кВА, заводський номер 57395, 1976 р.в. (інвентарний № 690670).

АТ "Миколаївобленерго" зазначає, що товариство у розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії" є оператором системи розподілу, тобто юридичною особою, відповідальною за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

У відповідності до п. 82 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" система розподілу електричної енергії ? система ліній, допоміжного обладнання, обладнання для трансформації та перемикань, що використовується для розподілу електроенергії.

Позивач звертає увагу на те, що ЗТП 10/0,4 кВ № 106 є енергооб?єктом, що використовується позивачем при здійсненні господарської діяльності з розподілу електричної енергії в межах закріпленої території Миколаївської області.

Так, до ЗТП 10/0,4 кВ № 106 приєднані споживачі (юридичні та фізичні особи), що мають укладені з AT "Миколаївобленерго" договори про постачання електричної енергії, договори про користування електричною енергією, договори споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, а саме:

1) 6 точок обліку непобутових споживачів (юридичних осіб): AT "Укрпошта" (о/р 50/11), AT "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (о/р 50/336), ТОВ "Фаворит ЮК" (о/р 50/466), ФОП Єгорова І.Г. (о/р 50/780), ТОВ "Лайфселл" (о/р 50/804), фізична особа ОСОБА_1 (о/р 50/1174), що підтверджується довідкою від 09.09.2021 № 01-13/2596 щодо переліку юридичних споживачів, електрозабезпечення яких здійснюється через ЗТП 10/0,4 кВ № 106 у м. Вознесенську Миколаївської області;

2) 94 точки обліку побутових споживачів ? мешканців будинків, розташованих по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 09.09.2021 № 01-13/2592 щодо переліку побутових споживачів, електрозабезпечення яких здійснюється через ЗТП 10/0.4 кВ № 106 у м. Вознесенську Миколаївської області (а.с. 22-23).

Умовами договорів, укладених позивачем зі споживачами електричної енергії, що живляться від ЗТП 10/0,4 кВ № 106, а також актами розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (визначення точки продажу електричної енергії), які є невід?ємними додатками вищевказаних договорів, визначено межі балансової належності електромереж та установок. Так, згідно указаних актів межі балансової належності електромереж встановлені на наконечниках кабелю живлення в РУ-0,4 ЗТП 10/0,4 кВ № 106, або на наконечниках кабелю живлення на опорі ПЛ-0,4 кВ від ЗТП 10/0,4 кВ № 106, або на ізоляторах будинку споживача (а.с. 25-37).

Позивач зазначає, що для обслуговування ЗТП 10/0,4 кВ №106 ним 08.06.2019 складено Паспорт № 78 понижуючої трансформаторної підстанції, в якому зазначено технічні характеристики ЗТП та встановленого в ній енергетичного обладнання, а також інформацію щодо проведених ремонтно-відновлювальних робіт (а.с. 38-41).

З метою недопущення виникнення аварійних ситуацій на енергетичному обладнанні та відключення від живлення споживачів електричної енергії позивач здійснює проведення ремонтно-відновлювальних робіт ЗТП 10/0,4 кВ №106, що підтверджується відповідними записами у Паспорті №78 понижуючої трансформаторної підстанції з лютого 2007 року, а також актами приймання виконаних робіт від 07.06.2019 № 6417, від 07.06.2019 № 6420, від 07.06.2019 № 6427, від 17.03.2021 № 3198 (а.с. 42-45).

Крім того, з метою перевірки працездатності ЗТП 10/0,4 кВ № 106 працівниками позивача періодично проводиться їх огляд, що підтверджується листками огляду (перевірки) ТП напругою 6-10/0,38 кВ, які складено 03.01.2018, 12.11.2020, 15.03.2021 (а.с. 46-48).

Матеріали справи також містять: технічний паспорт № 77 будівлі ЗТП 10/0,4 кВ №106, складений 09.07.1997 начальником Вознесенського РЕС, в якому зазначені технічні характеристики будівлі (а.с. 49-50); технічний паспорт на нежитловий об?єкт: ЗТП 10/0,4 кВ № 106 (інвентарний № 2010),виготовлений 16.12.2006 КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 51-52); договір оренди землі від 10.07.2017 № 158/17, у відповідності до умов якого позивачем отримано в оренду на 5 років від територіальної громади м. Вознесенська, зокрема, земельну ділянку для розміщення та обслуговування ЗТП № 106, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53-56).

Як вбачається з листів ФДМУ від 06.09.2021 №10-15-20617, Департаменту економічного розвитку та регіональної політики Миколаївської обласної державної адміністрації від 08.07.2021 №1644/01-01-17, Миколаївської обласної ради від 13.07.2021 №1379-11-05-21, Виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 29.06.2021 №1450/01/01-02/19, будівля ЗТП 10/0,4 кВ № 106 не обліковується: як майно, яке не увійшло до статутного капіталу АТ "Миколаївобленерго" від суб?єктів управління, у т.ч. Міністерства енергетики України; як об?єкт спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області; як власність Миколаївської обласної ради; як комунальна власність територіальної громади м. Вознесенська (а.с. 60, 62, 64, 66).

На думку позивача, викладені обставини свідчать про те, що АТ "Миколаївобленерго" є єдиним користувачем та володільцем ЗТП 10/0,4 кВ № 106 та встановленого у ній енергетичного обладнання; позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє зазначеним нерухомим майном з жовтня 1972 року по теперішній час, тобто протягом 49 років, що свідчить про наявність підстав для визнання за АТ "Миколаївобленерго" права власності на ЗТП 10/0,4 кВ № 106 за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України.

Викладені обставини зумовили звернення позивача до суду з позовом у даній справ.

Згідно чинного законодавства, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб?єкта, здатного набути у власність певний об?єкт; законність об??єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб?єкти публічного права.

Проте не будь-який об?єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об?єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб?єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об?єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об?єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов?язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред?явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов?язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17.

Аналізуючи поняття "добросовісність володіння" як ознаку набувальної давності за статтею 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб?єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Ураховуючи викладене, дослідженню судом підлягають наступні обставини:

- чи може спірне майно бути об?єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

В даному випадку судом встановлено, що:

1) будівля ЗТП 10/0,4 кВ № 106 не відноситься до категорій майна, вилучених із цивільного обороту, тобто об?єкт володіння є законним та може бути об?єктом набувальної давності;

2) позивач добросовісно заволодів нерухомим майном з метою забезпечення потреб юридичних та фізичних осіб в отриманні електричної енергії; добросовісний характер володіння підтверджується тим, що позивач не був обізнаний на час заволодіння майном, що воно належить не йому та правомірно вважав, що мав набути це майно під час корпоратизації у складі майна цілісного майнового комплексу "Миколаївобленерго";

3) позивач відкрито володіє спірним нерухомим майном, що підтверджується: визначенням балансової належності у договорах, які укладено позивачем зі споживачами електричної енергії, що живляться від ЗТП 10/0,4 кВ № 106, наявністю технічного паспорту на спірний нежитловий об?єкт, а також договором оренди землі, на якій розташований спірний об?єкт;

4) позивач безперервно володіє спірним нерухомим майном з 01.10.1972 по теперішній час, тобто 49 років, а також здійснює його ремонт та обслуговування, що підтверджується актами приймання виконаних робіт, паспортом енергооб?єкта, листками огляду; позивач також несе витрати на утримання спірного майна та отримує доходи від використання цього майна у власній господарській діяльності;

5) у відповідності до згаданих вище листів Фонду державного майна України, Департаменту економічного розвитку та регіональної політики Миколаївської обласної державної адміністрації, Миколаївської обласної ради, Виконавчого комітету Вознесенської міської ради будівля ЗТП 10/0,4 кВ №106 в зазначених органах не обліковується; відповідачем також не спростовано відсутності осіб, які претендують на спірне нерухоме майно; право власності на будівлю за жодною особою не зареєстровано;

6) у Позивача відсутній титул (підстава) для володіння майном та набуття права власності, оскільки ним не укладалося з жодною особою правочинів (договорів купівлі-продажу, оренди тощо), які б регулювали форму речових прав позивача стосовно спірного майна; в акті оцінки вартості майнового комплексу ДЕП "Миколаївобленерго", який складено та затверджено у процесі корпоратизації 31.08.1995 Міністерством енергетики та електрифікації України, конкретизований перелік майна, що увійшло в процесі корпоратизації до статутного капіталу Позивача не визначався. Матеріали інвентаризації, що складалися під час корпоратизації відсутні. Докази того, що спірне майно увійшло до статутного капіталу позивача в процесі корпоратизації у 1995 році, у тому числі згідно Порядку №17, ? відсутні. У зв?язку з цим у Позивача відсутні правоустановчі документи на спірне нерухоме майно, а право власності згідно вимог чинного законодавства не зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

В даному випадку суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов?язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20.

При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону ? позивача.

З урахуванням викладеного суд визнає, що наявні всі підстави, встановлені вимогами діючого законодавства, для набуття позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Отже, позов АТ "Миколаївобленерго" належить задовольнити.

У судовому засіданні 18.01.2023, згідно з ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" задовольнити.

2. Визнати за Акціонерним товариством "Миколаївобленерго" право власності за набувальною давністю на будівлю закритої трансформаторної підстанції ? ЗТП 10/0,4 кВ № 106, яка розташована в Миколаївській області у м. Вознесенськ по вул. Сокольська, 271Б.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2023.

Суддя Т.М. Давченко