ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023м. ДніпроСправа № 904/637/22 (904/3129/22)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Карпенко К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КОМПЛЕКТ", Дніпропетровська обл., Солонянський район, смт. Солоне

до відповідача-1 ОСОБА_1 , м. Дніпро

відповідача-2 ОСОБА_2 , м. Дніпро

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "АГРО-КОМПЛЕКТ", Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, смт. Слобожанське

про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця частки у статутному капіталі

Представники:

від позивача: Дробот Д.М., ордер серія АЕ №1145119 від 28.07.2022

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: не з`явився

присутній учасник ТОВ ПМТЗ "Агро-Комплект": ОСОБА_3 , паспорт серія НОМЕР_1 від 20.04.1999

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-КОМПЛЕКТ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 ОСОБА_1 , відповідача-2 ОСОБА_2 про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця частки у статутному капіталі.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/637/22(904/3129/22) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 26.09.2022 прийнято матеріали справи №904/637/22(904/3129/22) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КОМПЛЕКТ" до відповідача-1 ОСОБА_1 , відповідача-2 ОСОБА_2 про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця частки у статутному капіталі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 13.10.2022 об 11:40 год. Залучено до участі у справі в якості третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "АГРО-КОМПЛЕКТ" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, селище міського типу Слобожанське, вул. Байкальська, буд.4, ).

27.09.2022 від позивача електронною поштою надішли письмові пояснення вих.№22/26-09/2 від 26.09.2022.

07.10.2022 від Головного управління ДМС у Дніпропетровській області надійшла відповідь на запит вих.№1201.4.5-14558/1201.4-22 від 07.10.2022.

07.10.2022 від Головного управління ДМС у Дніпропетровській області надійшла відповідь на запит вих.№1201.4.5-14562/1201.4-22 від 07.10.2022.

12.10.2022 третьою особою подано клопотання б/н від 11.10.2022 про залишення позову без розгляду.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 13.10.2022, представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвала суду від 26.09.2022) зі штрихкодовим ідентифікатором №337 (а.с. - 117а).

У підготовче засідання, призначене на 13.10.2022, представник відповідача-2 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 04.10.2022 поштове відправлення (ухвала суду від 26.09.2022) не вручене під час доставки.

У підготовче засідання, призначене на 13.10.2022, з`явились представники позивача та представник третьої особи.

Представник третьої особи підтримав подане клопотання про залишення позову без розгляду.

Представники позивача заперечили проти задоволення клопотання представника третьої особи про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 13.10.2022 відкладено підготовче засідання на 27.10.2022 о 12:10 год. Клопотання ТОВ ПМТЗ "АГРО-КОМПЛЕКТ" б/н від 11.10.2022 про залишення позову без розгляду залишено на розгляді суду. Повторно зобов`язано відповідачів-1,2 виконати вимоги ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2022.

25.10.2022 відповідача-1 подано відзив б/н від 26.10.2022 на позовну заяву.

27.10.2022 від позивача електронною поштою надійшли заперечення вих.№22/27-10/1 від 27.10.2022 на клопотання про залишення позову без розгляду.

27.10.2022 від позивача електронною поштою надійшли заперечення вих.№22/27-10/2 від 27.10.2022 на клопотання про залишення позову без розгляду.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 27.10.2022, представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвала суду від 13.10.2022) зі штрихкодовим ідентифікатором №775 (а.с. - 166).

У підготовче засідання, призначене на 27.10.2022, представник відповідача-2 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 26.10.2022 поштове відправлення (ухвала суду від 13.10.2022) не вручене під час доставки.

У підготовче засідання, призначене на 27.10.2022, з`явились представники позивача, та представник третьої особи.

Представник третьої особи підтримав подане клопотання про залишення позову без розгляду.

Представник позивача заявив усне клопотання про залишення поданих заперечень вих.№22/27-10/1 без розгляду.

Суд задовольнив усне клопотання представника позивача про залишення поданих заперечень вих.№22/27-10/1 без розгляду.

Представники позивача оголосили зміст поданих заперечень вих.№22/27-10/2 від 27.10.2022.

Ухвалою суду від 27.10.2022 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "АГРО-КОМПЛЕКТ" б/н від 11.10.2022 про залишення позову без розгляду відмовлено. Відкладено підготовче засідання на 17.11.2022 об 11:40 год.

У підготовче засідання, призначене на 17.11.2022, представник відповідача-1 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 08.11.2022 поштове відправлення (ухвала суду від 27.10.2022) знаходиться у точці видачі/доставки.

У підготовче засідання, призначене на 17.11.2022, представник відповідача-2 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 04.11.2022 поштове відправлення (ухвала суду від 27.10.2022) знаходиться у точці видачі/доставки.

У підготовче засідання, призначене на 17.11.2022, представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином шляхом автоматичного направлення ухвали суду від 27.10.2022 в електронному вигляді на електронну адресу (а.с. - 163).

У підготовче засідання, призначене на 17.11.2022, з`явився представник позивача, зазначив, що додаткових заяв та клопотань не має, не заперечив проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 17.11.2022 закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду по суті в засіданні на 06.12.2022 об 11:50 год.

У судове засідання, призначене на 06.12.2022, представник відповідача-1 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 02.12.2022 поштове відправлення (ухвала суду від 17.11.2022) повернуто за зворотною адресою: адресат відсутній за вказаною адресою.

У судове засідання, призначене на 06.12.2022, представник відповідача-2 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 25.11.2022 поштове відправлення (ухвала суду від 17.11.2022) знаходиться у точці видачі/доставки.

У судове засідання, призначене на 06.12.2022, представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом автоматичного направлення ухвали суду від 17.11.2022 в електронному вигляді на електронну адресу (а.с. - 186).

У судове засідання, призначене на 06.12.2022, з`явився представник позивача.

Суд заслухав вступне слово представника позивача.

Суд здійснив дослідження доказів у справі.

Ухвалою суду від 06.12.2022 відкладено судове засідання на 22.12.2022 о 12:40 год.

У судове сідання, призначене на 22.12.2022, представники відповідача-1, відповідача-2 не з`явились.

У судове сідання, призначене на 22.12.2022, представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом автоматичного направлення ухвали суду від 06.12.2022 в електронному вигляді на електронну адресу (а.с. - 204).

У судове засідання, призначене на 22.12.2022, з`явився представник позивача.

В судовому засіданні, призначеному на 22.12.2022, суд перейшов до судових дебатів.

З промовою виступив представник позивача, який підтримав позовну заяву.

Ухвалою суду від 22.12.2022 відкладено судове засідання на 11.01.2023 о 10:30 год.

У судове засідання, призначене на 11.01.2023, представник відповідача-1 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 05.01.2023 поштове відправлення (ухвала суду від 22.12.2022) повернуто за зворотною адресою: адресат відсутній за вказаною адресою.

У судове засідання, призначене на 11.01.2023, представник відповідача-2 не з`явився. Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта", 06.01.2023 поштове відправлення (ухвала суду від 22.12.2022) не вручене під час доставки

.У судове засідання, призначене на 11.01.2023, представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом автоматичного направлення ухвали суду від 06.12.2022 в електронному вигляді на електронну адресу (а.с. - 226).

У судове засідання, призначене на 11.01.2023, з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засідання представником позивача в порядку частини 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України здійснено заяву про намір подати докази розміру понесених судових витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні 11.01.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-КОМПЛЕКТ" (надалі - Позивач) є власником частки в розмірі 538 103,00 грн, що становить 1,3% статутного капіталу ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ».

Станом на 12.09.2022 іншими учасниками ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» є:

- ОСОБА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), яка володіє часткою в розмірі 2 580 500,00 грн., що становить 6,3% статутного капіталу ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ»;

- ОСОБА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), який володіє часткою в розмірі 2 580 500,00 грн., що становить 6,3% статутного капіталу ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ»;

- ОСОБА_6 реєстраційний номер облікової картки платника податків:

НОМЕР_4 ), який володіє часткою у розмірі 35 355 263,52 гри., що становить 86,1% статутного капіталу ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ».

Наведені обставини підтверджуються відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доданим до дійсної позовної заяви.

Отже, позивачу стало відомо, що частка у розмірі 35 355 263,52 грн, що становить 86,1% статутного капіталу ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» була відчужена минулим власником - ОСОБА_2 (надалі Відповідач-2) на користь ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1) на підставі договору дарування без повідомлення Позивача та інших учасників вказаного підприємства.

Позивач вважає, що вказаний договір було вчинено з метою усунення інших учасників від реалізації останніми власних переважних прав купівлі частки у статутному капіталі ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» у разі їх продажу.

На переконання Позивача, Оскаржуваний договір є прихованим договором купівлі-продажу з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У той же час, відповідно до частини 1 статті 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже, договір купівлі-продажу та договір дарування за своєю правовою природою є договорами відчуження певного майна.

Водночас, принциповою відмінністю договору дарування від договору купівлі-продажу є його безоплатний характер.

Договір купівлі-продажу, у свою чергу, укладається на відплатній основі та має оплатний характер.

Згідно із частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У відповідності до частини 2 статті статті 235 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до частини 1 статті 202, частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані па настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який необхідно встановити у даному випадку, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні відповідного Оскаржуваного договору.

Так позивач вважає, що Оскаржуваний договір укладено за відсутності будь-якого економічного сенсу та доцільності, а між Відповідачем-1 (обдаровуваний) та Відповідачем-2 (дарувальник) - відсутні родинні чи інші зв`язки.

Більш того, дарування частки у розмірі 35 355 263,52 грн, що становить 86,1% статутного капіталу ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» створює економічний дисбаланс для Відповідача-2 з огляду на таке.

ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» на момент відчуження вказаної частки було функціонуючим підприємством, яке вело господарську діяльність, забезпечувало наявність робочих місць та стабільні надходження податків та зборів до державних та місцевих бюджетів.

Крім того, ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» володіє низкою об`єктів нерухомого майна по всій території України, а саме:

- громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (нежитлові будівлі), Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 666.6, Опис: нежитлова будівля - А-1; А-2. Реєстраційний номер майна: 204, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 .

- нежитлові приміщення складу із деталей модуля «Кисловодськ», Реєстраційний номер майна: 101. Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 922.8, Опис: нежитлові приміщення складу із деталей модуля «Кисловодськ»кам`яні літера А-1. Адреса нерухомого майна: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вулиця Новозаводська, будинок 50, Номер об`єкта в РПВН 8222802.

- будівля кінотеатру «Весна», реєстраційний номер майна: 11449356, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно, копію якої долучено до матеріалів справи.

Отже, Відповідач -2, без будь-яких підстав, подарував Відповідачу-1 86,1% частки у статутному капіталі фактично функціонуючого підприємства, яке володіє значною кількістю нерухомого майна виробничого призначення. При цьому, Позивач зауважив, що розмір частки 86,1% фактично дозволяє новому власнику приймати більшість рішень щодо управління підприємством, що лише додатково нівелює наявність економічної мети укладення Оскаржуваного договору.

Ринкова вартість частки такого підприємства потенційно може дорівнювати 35 355 263,52 грн саме через наявність виробничо-господарської моделі та низки ліквідних об`єктів нерухомого майна.

У п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №909/1294/15 зазначено, що оскільки правочин дарування позбавлений економічного сенсу, то він може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочии (висновок був зроблений при оцінці судом вірогідності дарування порівняно із вірогідністю купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства).

Власник майна має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Водночас якщо законодавством передбачено переважне право інших осіб на купівлю певного майна, то власник майна, який вчинив правочии дарування чи обдарована особа мають довести розумні мотиви такого правочину. За відсутності таких мотивів (зокрема, у випадку дарування майна, яке миє значну вартість, сторонній особі) правочин може бути визнаний судом удаваним (близькі за змістом висновки містяться у пунктах 41-43 постанови Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №912/3747/20).

Відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна є ознакою удаваності правочину дарування. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-1026цс16.

Таким чином, керуючись «стандартом вірогідності», Позивач дійшов висновку, що відчуження Відповідачем-2 відповідної частки у статутному капіталі ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» на користь Відповідача-1 відбулося скоріше на підставі договору купівлі-продажу, ніж на підставі договору дарування, оскільки:

- відчуження відповідної частки на підставі договору дарування не мало б а ні економічного сенсу а ні будь-якого іншого раціонального пояснення (наявність родинних зав`язків тощо);

- відчуження відповідної частки саме шляхом укладення договору дарування надає Відповідачам можливість уникнення виконання обов`язку пропонувати іншим учасникам ТОВ ПМТЗ «АГРО-КОМПЛЕКТ» реалізувати власне переважне право на придбання такої частки (на підставі положень статті 362 ЦК України та статті 20 Закону).

Усі перелічені вище обставини у сукупності із правовими позиціями Верховного Суду дали змогу Позивачу дійти послідовного висновку про удаваність Оскаржуваного договору з метою приховання укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до положень частини 1 статті 362 Цивільного кодексу України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає (частина 2 статті 362 ЦК України).

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця (частина 4 статті 362 ЦК України).

Зазначені вище положення Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Так, відповідно до частини 1 статті 20 Закону, учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продасться третій особі.

Згідно із положеннями частини 3 статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу.

Відповідно до частини 5 статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік.

Отже, за імперативними положеннями статті 362 Цивільного кодексу України та статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" презюмується, що:

- у разі продажу частки майна у праві спільної часткової власності, у співвласників виникає переважне право купівлі такого майна;

- співвласник зобов`язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку майна у праві спільної часткової власності;

- У разі порушення переважного права купівлі співвласника, такий співвласник вправі звернутися до суду з позовом про переведення на нього прав та обов`язків покупця.

Так, зважаючи на обставини та обґрунтування, дійсної позовної Заяви, Позивач вважає Оскаржуваний договір є прихованим договором купівлі-продажу.

Крім того Позивач зазначив, що відповідно до положень частини 4 статті 362 Цивільного кодексу України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Водночас, на переконання Позивача, за Оскаржуваним договором (який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу) Відповідач-1 не сплатив на користь Відповідача-2 грошових коштів, а тому, сума, що підлягає внесенню на депозитний рахунок Суду у даному випадку - відсутня.

В матеріалах справи міститься відзив Відповідача-1, в якому ОСОБА_1 не погоджується з позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КОМПЛЕКТ", вважає їх необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами та такими що не підлягають задоволенню.

До відзиву Відповідачем-1 було додано належним чином засвідчену копію Договору дарування частки у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ПІДПРИЄМСТВО МАТЕРІАЛЬНО-ТЕХНІЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ «АГРО-КОМПЛЕКТ» (ідентифікаційний код 20257600) від 01.10.2021, належним чином засвідчену копію Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ПІДПРИЄМСТВО МАТЕРІАЛЬНО-ТЕХНІЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ «АГРО-КОМПЛЕКТ» (ідентифікаційний код 20257600) від 01.10.2021.

Також додатком до відзиву були відповіді на запитання про обставини справи, які були поставлені Позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по сутв. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

Згідно зі ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Відповідно до ч.3 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом.

Оскільки Відповідачем-1 при наданні відповідей на запитання Позивача не було дотримано вимог ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, а саме в імперативно визначеній процесуальним законом формі - у формі заяви свідка, підпис на якій має бути посвідчений нотаріусом, суд не приймає такі відповіді на запитання до уваги.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав та встановлених обставин.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених економ до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом входів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину (стаття 235 ЦК України).

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18).

Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 Цивільного кодексу України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягненні згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16.

Судом встановлено, що 01.10.2021 між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдаровуваний) було укладено Договір дарування частки у статутному капіталі, відповідно п.1.1. якого за договором дарування одна сторона Дарувальник передає другій стороні Обдаровуваному безоплатно майно у власність.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. предметом договору (Дарунокм) є майнове право на частку у статутному капіталі юридичної особи. Дарунок становить 86,11 відсотків статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "АГРО-КОМПЛЕКТ" (ідентифікаційний код юридичної особи 20257600), є повністю сплаченим Дарувальником Товару і дорівнює 35 355 263,52 грн.

Як вбачається з п.2.11. Договору дарування, Заяви (свідчення сторін):

2.11.1. Сторони заявляють, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.

2.11.2. Сторони заявляють, що цей договір укладається сторонами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення.

2.11.3. Сторони заявляють, ще однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настанню саме тих правових наслідків, що створюються даним договором.

2.11.4. Сторони заявляють, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах.

2.11.5. Сторони заявляють, що договором визначені всі істотні умови.

2.11.6. Сторони заявляють, що цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті, зміст статей законодавства, які зазначені у

договорі, сторонам відомі та зрозумілі.

2.11.7. Сторони заявляють, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов цього договору.

В постанові у справі №923/404/20 Касаційний господарський суд Верховного Суду наголосив на тому, що частка у статутному капіталі ТОВ є неспоживаною річчю та може бути об`єктом права власності. Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки договір, вчинений учасником товариства та іншою особою оплатно або безоплатно.

Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки воно відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо. Такий договір може укладатися в усній або письмовій формі залежно від вимог чинного законодавства України та статуту товариства. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Закон передбачає обов`язкову письмову форму договору дарування майнового права. Відповідно до чинного законодавства договір дарування частки (корпоративних прав) у статутному капіталі товариства має вчинятися у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Письмова форма договору дарування частки може вважатися дотриманою, зокрема, якщо волевиявлення сторін викладено у заяві учасника на ім`я товариства та протоколі загальних зборів учасників товариства за умови, що у цих документах зазначено про безоплатність передачі частки і протокол містить підписи обох сторін правочину (дарувальника і обдаровуваного).

Аналогічний висновок ВС щодо застосування ст. 717 та ч. З ст. 719 ЦКУ викладений у постанові ВП ВС від 22.10.2019 у справі № 923/876/16.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Судом вище зазначено, що згідно із ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З наведеного вбачається, що договір дарування є завжди безоплатним, в той час як договір купівлі-продажу є оплатним, а вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, а відтак, відмінність між договорами купівлі-продажу та дарування полягає в платності за одержане майно.

Разом із тим, умовами договору дарування частки у статутному капіталі від 01.10.2021 не передбачено набуття відповдіачем-1 у власність частки у статутному капіталі за винагороду на користь відповідача-2.

Суд, розглядаючи питання щодо удаваності правочину, має встановити мотиви передачі в дар майна, зокрема у випадках коли дарувальник та обдаровуваний не перебувають у родинних відносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі №909/1294/15 зазначив, що правочин дарування позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин.

Судом встановлено, що Відповідачами-1,2 не надано належних доказів наявності між ними родинних або дружніх зв`язків.

В той же час, суд погоджується з позицією Позивача, щодо відсутності економічного сенсу та доцільності укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржуваного договору дарування.

Проте суд зазначає, Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Доведення удаваності правочину відбувається не лише шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а за допомогою інших, непрямих доказів (зняття обдарованим готівки з банківського рахунку, укладення ним договору займу, публікація оголошень про продаж предмету, який потім був подарований, відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна тощо). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.11.2022 у справі № 910/5704/21.

В той час Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження, що ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 грошові кошти за відчуження (передачу) частки (корпоративних прав) у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "АГРО-КОМПЛЕКТ".

Отже, твердження позивача про удаваність спірного договору дарування ґрунтується на припущеннях.

Верховний Суд констатує, що власник майна має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Водночас, якщо законодавством передбачено переважне право інших осіб на купівлю певного майна, то власник майна, який вчинив правочин дарування, має довести розумні мотиви такого правочину. За відсутності таких мотивів (зокрема, у випадку дарування майна, яке має значну вартість, сторонній особі) правочин може бути визнаний судом удаваним.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 922/2182/21, від 03.11.2022 у справі № 912/3747/20.

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд також зазначає, що у п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено, що обставини за яких можна прийти до висновку, що спірний договір дарування укладений між відповідачами з метою приховати інший правочин, у даному випадку, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ПМТЗ "АГРО-КОМПЛЕКТ", не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та спростовані встановленими судом обставинами.

Щодо позовної вимоги про переведення на позивача прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства.

Відповідно до частини другої статті 235 Цивільного кодексу України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як було зазначено вище відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік.

Зазначена норма встановлює спеціальний спосіб судового захисту учасника товариства з обмеженою відповідальністю, переважне право якого порушене: такий учасник може звернутися до суду з позовом про переведення на нього прав і обов`язків покупця, який за своєю суттю відповідає такому способу захисту прав та інтересів як зміна правовідношення (пункт 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України) та відповідає змісту порушеного переваженого права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також є найпростішим шляхом, який забезпечує для позивача відновлення та реалізацію відповідного переваженого права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/2388/20.

Разом з цим Суд зазначає про те, що лише у разі порушення переважного права учасника товариства з обмеженою відповідальністю, останній набуває права вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки).

Суд звертає увагу, що положення частини четвертої статті 362 ЦК України регулюють відносини виключно з переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права, а у випадку відчуження частки спільної часткової власності шляхом укладення договору міни, дарування, ренти, довічного утримання, спадкового договору або складання заповіту, а також у випадку внесення вкладу до статутного капіталу переважне право інших співвласників на придбання такої частки не існує, тому на встановлені у справі правовідносини положення цієї статті не розповсюджуються.

Згідно з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (Постанова від 15 жовтня 2020 року у справі №916/2303/19) учасники товариства з обмеженою відповідальністю користуються переважним правом купівлі частки у іншого учасника товариства за наявності у нього наміру здійснити відчуження такої частки саме шляхом укладення договору купівлі - продажу. У разі відступлення учасником товариства своєї частки іншим способом, відмінним від її продажу, зокрема шляхом дарування, переважне право на її придбання у інших учасників товариства не виникає.

Оскільки судом встановлено, що між Відплвідачем-1 та Відповідачем-2 укладено саме Договір дарування, а не договір купівлі-продажу, враховуючи, що вимога позивача щодо переведення прав та обов`язків покупця частки у статутному капіталі є похідною від першої вимоги, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Суд наголошує, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Із аналізу вказаних норм можна стверджувати, що у разі, коли в конкретній справі жодне право, свобода чи інтерес саме позивача не було порушено зазначеним у позові незаконним діянням відповідача, права, свободи чи інтереси позивача відповідач не оспорює, то в такому разі правових підстав для задоволення такого конкретного позову немає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КОМПЛЕКТ" (52400, Дніпропетровська обл., Солонянський район, смт. Солоне, вул. Соборна, буд. 65, ) до відповідача-1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), відповідача-2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "АГРО-КОМПЛЕКТ" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, селище міського типу Слобожанське, вул. Байкальська, буд.4, ), про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця частки у статутному капіталі - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.01.2023.

Суддя А.Є. Соловйова