30.01.2023Справа № 910/5087/22
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атмосфера Інжиніринг Сістемз" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5087/22 за позовом Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атмосфера Інжиніринг Сістемз" про стягнення 132092,35 грн.
Суддя Сташків Р.Б.
Без виклику (без проведення судового засідання).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 позовні вимоги задоволено частково.

26.12.2022 через електронну пошту суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Атмосфера Інжиніринг Сістемз" про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/5087/22.

У поданому клопотанні відповідач просить суд покласти на позивача 30000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 02.01.2023 вказану заяву прийнято до розгляду та надано позивачу строк для подачі своїх заперечень до 11.01.2023 (включно).

11.01.2023 через відділ діловодства суду надійшли письмові заперечення позивача на заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши заяву відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу та надані докази до неї, а також враховуючи подані письмові заперечення, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заявив орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи у сумі 30000 грн.

Питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які заявлялися відповідачем у відзиві на позов, судом у рішенні від 19.12.2022 не вирішувалось, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України відповідач у відзиві на позов зазначив, що докази на підтвердження понесених витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Судом встановлено, що заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу було подано відповідачем у строки встановлені ч. 8 ст. 129 ГПК України, а тому прийнято судом до розгляду.

У своїй заяві про відшкодування витрат на правову допомогу відповідач просить суд стягнути із позивача 30000 грн та на підтвердження наданих послуг до заяви надав копії:

- Договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 №CRР500 укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Актіс» в особі заступника керуючого партнера - адвоката Агаркова Б.М.;

- Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 укладеної між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Актіс»;

- акта про надання правової допомоги від 19.08.2022.

Також в матеріалах справи наявний оригінал ордеру АІ №1248049 від 21.07.2022 виданого адвокатом Агарковим Б.М.

У пункті 1.1 Договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 вказано, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову (юридичну) допомогу в обсязі та на умовах передбачених даним Договором.

Як вбачається з умов п. 3.1 Договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 розмір оплати за надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1 цього договору, встановлюється Додатковою угодою до цього Договору.

За умовами п. 4.1 Договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 вартість надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням за цим договором визначається сторонами у відповідній додатковій угоді.

У пункті 1 Додаткової угоди №1 сторони дійшли згоди, що правова допомога включатиме в себе, але не виключно:

- аналіз матеріалів, наданих клієнтом на ознайомлення, та судової практики, формування правової позиції;

- проведення переговорів зі сторонами спору особисто або засобами телефонного зв`язку , месенджерів, електронної пошти;

- підготовка та подання процесуальних документів до господарського суду, у тому числі заяв по суті (відзив на позовну заяву, заперечення, апеляційної та касаційної скарги тощо), заяв з інших процесуальних питань, запитів, заперечень, письмових дебатів, додаткових пояснень тощо;

- підготовка до судових засідань.

У пункті 2 Додаткової угоди №1 від 20.07.2022 сторони погодили, що відповідно до п. 4.1 основного договору вартість правової (юридичної) допомоги, що надається клієнту в межах даної Додаткової угоди є фіксованою та складає 30000 грн без ПДВ.

За умовами п. 3 Додаткової угоди №1 від 20.07.2022 клієнт зобов`язується оплатити надані послуги згідно акту протягом шести місяців з дати набрання законної сили рішення суду.

Актом №1 від 19.08.2022 підписаним між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Актіс» в особі заступника керуючого партнера - адвоката Агаркова Б.М. сторони підтвердили факт надання останнім правової допомоги в межах справи №910/5087/22, яка має бути оплачена в розмірі фіксованої суми - 30000 грн.

Позивач у своїх письмових запереченнях на заяву відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу зазначив, що заявлена відповідачем вартість витрат на правничу допомогу є завищеною, неспівмірною з даною справою, враховуючи її предмет та той факт, що судом визнано її малозначною, а розгляд здійснювався за правилами спрощеного провадження без судових засідань.

Також, позивач вважає, що оскільки судом було ухвалено рішення по суті спору, то відповідач безпідставно та необґрунтовано звертається до суду із заявою про відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, при цьому посилаючись на ч. 5 та ч. 6 ст. 130 ГПК України вважає, що право відповідача заявити щодо відшкодування йому понесених судових витрат наявне у випадку закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що відповідач та Адвокатське об`єднання яке надавало послуги в межах даного спору узгодили в умовах Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги, що вартість послуг є фіксованою сумою у розмірі 30000 грн.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України на що звертає увагу Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 №922/1694/21.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За положенням частини другої статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Суд також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Дослідивши заперечення позивача стосовно того, що відповідач має право заявляти щодо відшкодування понесених ним витрат тільки у випадку закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки зі змісту ч. 1 ст. 126 ГПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Тобто, кожна сторона спору наділена правом на відшкодування їй судових витрат, в залежності від результату ухваленого судом рішення. Жодною нормою ГПК України не встановлено, що відповідач позбавлений права відшкодувати понесені ним витрати на правову допомогу у разі ухвалення рішення по суті спору.

Разом з тим, суд приймає до уваги заперечення позивача стосовно розміру витрат відповідача на правову допомогу: справа відноситься до категорії малозначних, без проведення судового засідання, відповідачем в межах розгляду справи було подано лише відзив на позовну заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зробила наступний правовий висновок.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідачем було долучено до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу акт №1 про надання правової допомоги у якому не наведено переліку відповідних послуг, які надавалися адвокатам в межах справи №910/5087/22 з посиланням на те, що вартість послуг є фіксованою у сумі 30000 грн.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач та адвокатське бюро у Додатковій угоді №1 до Договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 визначили обсяг правової допомоги, яка включає у себе, але не виключно:

- аналіз матеріалів, наданих клієнтом на ознайомлення, та судової практики, формування правової позиції;

- проведення переговорів зі сторонами спору особисто або засобами телефонного зв`язку , месенджерів, електронної пошти;

- підготовка та подання процесуальних документів до господарського суду, у тому числі заяв по суті (відзив на позовну заяву, заперечення, апеляційної та касаційної скарги тощо), заяв з інших процесуальних питань, запитів, заперечень, письмових дебатів, додаткових пояснень тощо;

- підготовка до судових засідань.

З наведеного вбачається, що в умовах Додаткової угоди №1 сторони вказали послуги, які, зокрема стосуються розгляду справи у апеляційній та касаційній інстанції, тоді як справа розглядається у суді першої інстанції. Також, в послуги вказано підготовка до судових засідань, тоді як, суд не призначав розгляд даного у судовому засіданні.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування він має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в межах даного спору, яку слід покласти на позивача, судом враховано, що даний спір не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку із чим визнаний судом малозначним спором та розглядався без проведення судового засідання. Суть спору полягала у своєчасності оплати товару за договором поставки. Із процесуальних дій які були вчинені відповідачем під час вирішення даного спору - подання відзиву на позовну заяву до якого із доказів були надані копії платіжних доручень про оплату товару.

Приймаючи до уваги наведене вище, керуючись принципами розумності та співмірності, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України, з урахуванням заперечень позивача, суд вважає доцільно зменшити розмір витрат на професійно-правничу допомогу адвоката які підлягають розподілу між сторонами до 10000 грн.

Тому, враховуючи положення п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, де вказано, що судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги були задоволені частково, на позивача покладаються витрати на правничу допомогу понесену відповідачем у пропорційному відношенні до задоволеної суми позову, а саме в сумі 9924,22 грн.

Керуючись ст. 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код 05523398) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атмосфера Інжиніринг Сістемз" (м. Київ, пров. Хрестовий, 6; ідентифікаційний код 42828431) 9924 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн 22 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Рішення підписано 30.01.2023.

Суддя Р.Б. Сташків