ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р.

Справа № 911/224/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "САТ Агро"

на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022

у справі № 911/224/22 (суддя О.В. Конюх)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САТ Агро"

про стягнення 656 903, 37 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Мітченко Т.В.;

від відповідача: не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Агріматко-Україна" (далі - ПрАТ "Агріматко-Україна", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САТ Агро" (далі - ТОВ "САТ Агро", відповідач) про стягнення 656 903, 37 грн заборгованості, з яких: 467 425,00 грн основної заборгованості, 69 612,23 грн інфляційних втрат, 21 076,47 грн 3 % річних та 98 789,67 грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № СХТ-013000095 від 21.01.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ "САТ Агро" на користь ПрАТ "Агріматко-Україна" 467 425,00 грн основного боргу, 69 612,23 грн інфляційних втрат, 21 076,47 грн процентів річних, 44 367,86 грн пені, 9 037,22 грн судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо поставки позивачем товару, оскільки відповідачем поставлений товар не був оплачений у строк, визначений договором, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та процентів річних суд задовольнив повністю, а здійснивши перевірку нарахування позивачем пені встановив неправильне визначення останнім періодів нарахування, у зв`язку з чим в цій частині задовольнив позовні вимоги частково.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "САТ Агро" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято при порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, призначеного на 25.07.2022, чим порушив норми процесуального права; судом було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 %.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/224/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

25.08.2022 матеріали справи №911/224/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

19.09.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2846/22 від 22.09.2022 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г., який входить до складу колегії суддів на лікарняному з 22.09.2022, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/224/22.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2022 апеляційну скаргу у справі № 911/224/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.11.2022; ПрАТ "Агріматко-Україна" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

06.10.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "САТ Агро" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

13.10.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ПрАТ "Агріматко-Україна" надійшла заява про вступ у справу як представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 задоволено клопотання представника ТОВ "САТ Агро" про участь у судовому засіданні 02.11.2022.

26.10.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ПрАТ "Агріматко-Україна" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2022 задоволено клопотання ПрАТ "Агріматко-Україна" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON у справі № 911/224/22.

02.11.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з знеструмленням електромережі суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу ТОВ "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 на 23.11.2022.

22.11.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "САТ Агро" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 розгляд апеляційної скарги ТОВ "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 відкладено на 07.12.2022.

06.12.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "САТ Агро" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 розгляд апеляційної скарги ТОВ "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 відкладено на 21.12.2022.

19.12.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "САТ Агро" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

21.12.2022 розгляд справи № 911/224/22 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу ТОВ "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 на 18.01.2023.

04.01.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява-повідомлення про зміну місцезнаходження юридичної особи.

12.01.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "САТ Агро" надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в обґрунтування якого представник скаржника зазначає про неотримання ухвали Північного апеляційного господарського суду про призначення до розгляду апеляційної скарги ТОВ "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 на 18.01.2023. Крім того, представник апелянта зазначає, що дізналася про призначення до розгляду апеляційної скарги на 18.01.2023 шляхом моніторингу інформації на офіційному веб-сайті "Судова влада України". Також представник апелянта посилається на введення в країні військового стану, що ускладнює прибуття уповноваженого представника з м. Запоріжжя до м. Києва для участі в судовому засіданні; інші представники у ТОВ "САТ Агро" відсутні; стабілізаційні та аварійні відключення електропостачання унеможливлюють участь представника апелянта у судовому засіданні в режимі відеоконференції; справа № 911/224/22 не відноситься до невідкладних; представник скаржника 18.01.2023 буде приймати участь у судовому засіданні у Запорізькому апеляційному суді у справі № 2-131/08, призначеної на 15:50, явка якого є обов`язковою, тоді як розгляд даної справи призначено на 16:40, з огляду на що у представника відсутня можливість для участі у судовому засіданні з розгляду даної справи 18.01.2023.

У судове засідання 18.01.2023 апелянт явку своїх уповноважених представників не забезпечив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

При цьому, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16).

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів враховує, що розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі, на задоволення клопотання представника апелянта.

Водночас представник скаржника не з`явився у жодне судове засідання з розгляду апеляційної скарги.

Разом з тим, у разі необхідності подати додаткові пояснення та доповнення до апеляційної скарги відповідач не був позбавлений можливості вчинити відповідні процесуальні дії шляхом направлення до суду відповідних письмових пояснень та клопотань.

Поставивши на обговорення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, а також неодноразове відкладення судового засідання у зв`язку із неявкою представника апелянта, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні даного клопотання та здійснити розгляд скарги за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 18.01.2023 представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін.

18.01.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.01.2020 між Приватним акціонерним товариством "Агріматко-Україна" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САТ Агро" (покупець за договором) укладено договір поставки № СХТ-013000095 (далі- договір), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві на умовах DDP 08013, Київська обл., Макарівський район, с. Андріївка, вул. О.М. Меля, буд. 114 (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 р.) товари за номенклатурою та в строки відповідно до специфікацій, які є додатками до цього договору та його невід`ємними частинами, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену в специфікаціях до договору вартість в строки то в порядку, передбаченому договором та специфікаціями до нього.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору ціни товарів визначаються сторонами як договірні. Кількість та ціни товарів указують в специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами. Загальна сума договору визначається шляхом складання підсумкових сум по специфікаціях до цього договору.

Строки поставки товару погоджуються сторонами та відображаються в специфікаціях.

Згідно з пунктами 4.1. - 4.3. договору покупець здійснює обов`язкову часткову попередню оплату у розмірі 50 % від суми договору, яка розраховується згідно п. 2.1. Сума та строки попередньої оплати указуються у специфікації.

На решту суми постачальник надає покупцеві відстрочку по оплаті. Покупець сплачує решту суми згідно строків, які відображено в специфікації.

Ціни на товари є договірними і вказані у специфікаціях.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.3 договору).

Додатком № 00001 до договору № СХТ-013000095 від 21.01.2020 сторонами підписано специфікацію № 00001.

Вказаною специфікацією узгоджено поставку навантажувача телескопічного JCB Loadall 531-70Agri в кількості 1 шт., вартістю 2 056 600,00 грн у гривневому еквіваленті, та узгоджено строк оплати товару покупцем: 31.01.2020 передоплата у сумі 411 320,00 грн, 30.03.2020 передоплата у сумі 616 980,00 грн, 30.09.2020 погашення товарного кредиту в сумі 1 028 300,00 грн.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного сторонами договору поставки від 21.01.2020 № СХТ-013000095 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 056 600,00 грн, що підтверджується навяною в матеріалах справи підписаною між сторонами належним чином засвідченою копією видаткової накладної від 31.01.2020 № 203007 та довіреністю від 30.01.2020.

Відповідачем було частково оплачено поставлений позивачем товар на суму 1 589 175,00 грн, що підтверджується навяними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, а саме: від 30.01.2020 № 126 на суму 421 720,00 грн, від 19.05.2020 № 161 на суму 637 455,00 грн, від 02.12.2020 № 366 на суму 200 000,00 грн, від 10.12.2020 № 391 на суму 80 000,00 грн, від 15.12.2020 № 403 на суму 50 000,00 грн, від 29.01.2021 № 457 на суму 100 000,00 грн. від 26.02.2021 № 503 на суму 100 000,00 грн.

Посилаючись на порушення встановлених договором строків оплати поставленого товару та наявність непогашеної заборгованості відповідача за вказаним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на суму боргу за період прострочення його сплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову частково, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення ПрАТ "Агріматко-Україна" та ТОВ "САТ Агро" договору поставки від 21.01.2020 № СХТ-013000095 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходження, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов укладеного сторонами договору поставки від 21.01.2020 № СХТ-013000095 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 056 600,00 грн, що підтверджується навяною в матеріалах справи підписаною між сторонами належним чином засвідченою копією видаткової накладної від 31.01.2020 № 203007 та довіреністю від 30.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Пунктами 4.1., 4.2. договору визначено, що покупець здійснює обов`язкову часткову попередню оплату у розмірі 50 % від суми договору, яка розраховується згідно п. 2.1. Сума та строки попередньої оплати указуються у специфікації. На решту суми постачальник надає покупцеві відстрочку по оплаті. Покупець сплачує решту суми згідно строків, які відображено в специфікації.

Специфікацією узгоджено строк оплати товару покупцем: 31.01.2020 передоплата у сумі 411 320,00 грн, 30.03.2020 передоплата у сумі 616 980,00 грн, 30.09.2020 погашення товарного кредиту в сумі 1 028 300,00 грн.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання, за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується здійснення відповідачем часткової оплати поставленого за договором товару на загальну суму від 30.01.2020 № 126 на суму 421 720,00 грн, від 19.05.2020 № 161 на суму 637 455,00 грн, від 02.12.2020 № 366 на суму 200 000,00 грн, від 10.12.2020 № 391 на суму 80 000,00 грн, від 15.12.2020 № 403 на суму 50 000,00 грн, від 29.01.2021 № 457 на суму 100 000,00 грн. від 26.02.2021 № 503 на суму 100 000,00 грн.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань з оплати товару, у зв`язку з чим сума основного боргу ТОВ "САТ Агро" перед ПрАТ "Агріматко-Україна" становить 467 425,00 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати відповідно до договору настав, доказів повної оплати поставленого товару відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення у повному обсязі не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню повністю в розмірі 467 425,00 грн.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 69 612,23 грн інфляційних втрат, 21 076,47 грн процентів річних, 98 789,67 грн пені за період прострочення з 01.10.2020 по 02.01.2022.

Частинами першою та другою статті 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

В силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 6.2. договору визначено, що у випадку затримки оплати з вини покупця, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 6.2. договору.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий зроблено без урахування положень ч. 6 ст. 232 ГК України за видатковою накладною від 31.01.2020 № 203007 на суму 2 056 600,00 грн, а відтак за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня частково в розмірі 44 367,86 грн за прострочення оплати суми 2 (термін оплати 30.03.2020) з 31.03.2020 по 18.05.2020 та за прострочення оплати суми 3 (термін оплати 30.09.2020) з 01.10.2020 по 01.04.2021.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 69 612,23 грн інфляційних втрат та 21 076,47 грн 3 % річних.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період прострочення, враховуючи здійснені оплати та дати, з яких зобов`язання можна вважати простроченими, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми, з огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 21 076,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 69 612,23 грн підлягають задоволенню повністю за розрахунком позивача.

Щодо заявленого відповідачем у суді першої інстанції клопотання про зменшення розміру пені на 90 %, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій відповідач зазначає про відсутність збитків у позивача та частковим погашенням заборгованості перед позивачем. Крім того, відповідач посилається на початок широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України. Все вищезазначене, на думку відповідача, свідчить про винятковість випадку та наявсіть підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Так, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань та міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки суд наділений задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Водночас, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.

Разом з тим, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, спірне грошове зобов`язання мало бути виконано відповідачем остаточно 30.09.2020, відтак станом на дату початку повномасштабної збройної агресії відповідач біля одного року та п`яти місяців користувався чужими грошовими коштами; при цьому відповідачем не вказано, які саме виключні об`єктивні обставини завадили йому здійснити виконання грошового зобов`язання у порядку та у строк, передбачені договором.

Також розрахунок інфляційних втрат та процентів річних позивачем здійснений на кінцеву дату 02.01.2022 і не включає період часу до та під час повномасштабної збройної агресії, яка розпочата 24.02.2022.

При цьому розв`язування повномасштабної збройної агресії та введення воєнного стану є виключними важкими обставинами, які у рівній мірі впливають на обидві сторони. При цьому будь-яких доказів пошкодження або втрати майна чи документів в результаті збройної агресії (наприклад матеріалів фотофіксації, або копії відповідного звернення до правоохоронних органів) відповідачем не подано.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, а також незазначення відповідачем під час розгляду справи обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для зменшення пені, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відсутність підстав для зменшення пені.

При цьому, судова колегія відхиляє як безпідставні твердження скаржника про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що, на думку позивача, проявилось, зокрема, в діях суду щодо відхилення його клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з продовженням збройної агресії Російської Федерації, продовженням обстрілів м. Києва, відсутністю палива тощо, а також відсутністю можливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи наступне.

Колегія суддів зазначає, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.).

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Також колегією суддів враховано, що неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в установленому порядку.

Так, представник відповідача була належним чином повідомлена про дату наступного судового засідання (25.07.2022), що підтверджується розпискою Господарського суду Київської області від 04.07.2022.

Крім того, місцевим господарським судом враховано, що матеріалах справи наявний відзив ТОВ "САТ Агро" на позовну заяву, в якому відповідач навів заперечення щодо позовних вимог в частині стягнення пені, 3% та інфляційних втрат, а також клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені по справі у разі задоволення позовної заяви до максимально можливого розміру, але не менше ніж на 90%. У цьому ж клопотанні відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ТОВ "САТ Агро", в яких відповідач просить суд відмовити ПрАТ "Агріматко-Україна" у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 25.07.2022 без участі належним чином повідомленого представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3статті 13 Господарського процесуального кодексу Українисудочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу Україниналежними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову частково.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "САТ Агро" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САТ Агро" на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/224/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/224/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.01.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова