ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р. Справа№ 911/1201/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - не з`явилися;

відповідача - Мазур І.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" на додаткову ухвалу Господарського суду Київської області від 05.12.2022 (повний текст складено 14.12.2022)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" про ухвалення додаткового рішення

у справі №911/1201/22 (суддя - Янюк О.С.)

за позовом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс"

про визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Вишнева міська рада Бучанського району Київської області звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" про:

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55197643 від 18.11.2020, 08:51:21, вчиненого Тимошенко О.О. (Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської обл.);

- визнання за територіальною громадою Вишневої міської ради права власності на гуртожиток, що знаходиться за адресою: вул. Освіти (Червоноармійська), 5, м. Вишневе Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.08.2022 позовну заяву в частині спору про визнання права власності прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1201/22.

25.10.2022 від представника позивача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2022, зокрема, позовну заяву Вишневої міської ради Бучанського району Київської області залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

18.11.2022 до суду звернувся відповідач з заявою про ухвалення додаткового рішення шляхом стягнення з позивача 239850,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковою ухвалою Господарського суду Київської області від 05.12.2022 (повний текст складено 14.12.2022) у справі №911/1201/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Вишневої міської ради Бучанського району Київської області на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн, в іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати додаткову ухвалу в частині відмови у задоволенні вимог заяви та задовольнити її у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновки місцевого господарського суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають встановленим обставинам справи.

За твердженнями скаржника, заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу є співмірним з виконаною роботою та домовленістю адвоката з клієнтом. Так, відповідач відмічає, що умовами договору №138 від 11.07.2022 про надання правової допомоги сторони домовились, що вартість правової допомоги виконавця щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції у справі №910/1201/22 становить еквівалент у гривні 3000 доларів США, а також додатково клієнт сплачує гонорар перемоги у розмірі еквівалента у гривні 3000 доларів США за позитивне судове рішення, в тому числі і за ухвалу суду про відмову у відкритті провадження у справі повністю чи частково.

Також скаржник вказує, що для подачі заяви про відмову у відкритті провадження у даній справі та подання відзиву на позов було опрацьовано значний об`єм матеріалів та судової практики, представник відповідача брав участь у підготовчому засіданні суду 14.11.2022. А отже, розмір витрат відповідача на правову допомогу повністю відповідає вимогам ч. 4 ст. 126 ГПК України, а стягнення таких витрат - вимогам процесуального законодавства.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 апеляційну скаргу у справі №911/1201/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" на додаткову ухвалу Господарського суду Київської області від 05.12.2022 у справі №911/1201/22, справу призначено до розгляду на 24.01.2023, встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

11.01.2023 до суду від Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги позивач зауважує, що заявлені відповідачем до стягнення витрати у розмірі 239850,00 грн є необґрунтовано завищеними та нерозумними. Умовами договору №138 від 11.07.2022 сторони передбачили фіксовану суму вартості правової допомоги, тоді як в акті виконаних робіт вказані погодинні показники витраченого часу на певний вид правової допомоги. При цьому незрозумілим є розрахунки складності надання певного виду робіт.

Також позивач відмічає, що дана справа для адвоката Мазур І.О. не є новою, оскільки остання представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" у справі №911/121/22 та представляла інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Черемшина 2012" (від якого право власності на спірний гуртожиток перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс") у справі №911/152/18, що значно спрощує процедуру вивчення аналізу матеріалів справи.

За твердженнями позивача заявлена сума гонорару успіху є необґрунтованою та такою, що не відповідає критерію розумності. Відповідачем не надано квитанції (підтвердження здійснених витрат) про сплату по рахунку №000638 на суму 120750,00 грн.

У судове засідання 24.01.2023 з`явився представник скаржника та надав пояснення по суті спору. Підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, додаткову ухвалу скасувати в частині відмови у задоволенні вимог заяви та задовольнити її у повному обсязі. Натомість, представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином та надав свої заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на строк розгляду справи та надання позивачем заперечень стосовно доводів апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної додаткової ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвалу суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, у липні 2022 року Вишнева міська рада Бучанського району Київської області звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" про:

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55197643 від 18.11.2020, 08:51:21, вчиненого Тимошенко О.О. (Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської обл.);

- визнання за територіальною громадою Вишневої міської ради права власності на гуртожиток, що знаходиться за адресою: вул. Освіти (Червоноармійська), 5, м. Вишневе Київської області.

29.07.2022 на електронну пошту суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" надійшла заява, згідно якої відповідач просив відмовити у відкритті провадження у справі №911/1201/22, оскільки у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/121/22 за позовом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" із аналогічними підставами та предметом позову.

Місцевий господарський суд, встановивши, що ухвалою Господарського суду Київської області від 24.01.2022 відкрито провадження у справі №910/121/22 за позовною заявою поданою Києво-Святошинською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" про, зокрема, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55197643 від 18.11.2020 з одночасним припиненням права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" на гуртожиток загальною площею 6573,4 кв.м. (що знаходиться за адресою: вул. Освіти (Червоноармійська), 5, м. Вишневе Київської області), відмовив Вишневій міській раді Бучанського району Київської області у відкритті провадження у справі №911/1201/22 в частині позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55197643 від 18.11.2020, 08:51:21, вчиненого Тимошенко О.О. (Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської обл.). В іншій частині позовну заяву залишено без руху (ухвала Господарського суду Київської області від 04.08.2022 у справі №911/1201/22).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.08.2022 позовну заяву в частині спору про визнання права власності прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1201/22.

25.10.2022 від представника позивача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2022, зокрема, позовну заяву Вишневої міської ради Бучанського району Київської області залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася та в силу ст. 235 ГПК України набрала законної сили.

Поряд з цим, 18.11.2022 до суду першої інстанції представником відповідача подано заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" просило стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 239850,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви відповідач відмітив, що Вишнева міськрада при подачі позову вказала, що не подавала позовних заяв до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, натомість у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/121/22 з аналогічними підставами та предметом. За твердженнями відповідача, позивач створює штучні підстави для позову, зважаючи на наявність відповідного судового рішення у справі №911/152/18, яким вирішено передати до комунальної власності Вишневої міськради відповідне нерухоме майно, право власності на яке просив визнати позивач у даній справі.

01.12.2022 до суду представником позивача подано заперечення на ухвалення додаткового рішення, згідно якого Вишнева міськрада просила відмовити у задоволенні заяви відповідача.

Під час розгляду заяви відповідача місцевий господарський суд встановивши, що за змістом положень ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, однак заявлений відповідачем розмір судових витрат (119100,00 грн та 120750,00 грн «гонорар успіху») не відповідає критеріям ч. 4 ст. 126 ГПК України, оскільки такі витрати не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою в суді та мають надмірний характер, дійшов висновку, що прийнятною сумою за добросовісне надання відповідних послуг адвоката є 3500,00 грн, в іншій частині в задоволенні заяви відповідача відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

У ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (ст. ст. 129 - 130 ГПК України), дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17.

Відтак у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Господарський процесуальний кодекс не містять норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, тощо (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 23.06.2022 у справі №910/12184/20, від 21.09.2022 у справі №909/229/21).

Надаючи оцінку діям позивача, які призвели до залишення позову без розгляду, на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні приписів, що містяться у ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач наділений процесуальним правом на компенсацію судових витрат на підставі ч. 5 вказаної статті.

Так, зі змісту позовної заяви Вишневої міськради слідує, що на виконання вимог п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України остання повідомила: «позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав». Водночас, як зазначалось вище, ухвалою суду від 04.08.2022, зокрема, відмовлено Вишневій міськраді у відкритті провадження у справі №911/1201/22 за позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлинка плюс» в частині скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 55197643 від 18.11.2020 08:51:21 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 175 ГПК України (у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав).

За наведеного, зважаючи на зазначення позивачем інформації, яка не відповідає дійсності та звернення Вишневої міськради із позовною заявою в частині скасування відповідного рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень при наявності у провадженні Господарського суду Київської області тотожного позову, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачу витрат (компенсації), пов`язаних з розглядом справи.

Водночас, слід звернути увагу, що з огляду на повноваження, що надані суду при вирішення питання про залишення позову без розгляду з підстав, визначених в п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду) та зокрема те, що у такому випадку суд не досліджує та не вирішує питання обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог, при вирішенні питання щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, судом не здійснюється оцінка наявності чи відсутності неправомірних дій учасників такої справи, а виключно аналізується процесуальна поведінка учасників судового процесу та вирішується чи залишений був позов без розгляду внаслідок реалізації позивачем свого суб`єктивного права.

Досліджуючи в такому випадку обґрунтованість чи необґрунтованість дій позивача суд розмежовує їх таким чином, що необґрунтованість не означає незаконність, адже такі дії останнього є законним правом, тобто, позивачем абсолютно законно у визначеному ст. ст. 42, 226 ГПК України порядку було ініційовано питання залишення його позову без розгляду, адже інакше, суд би не мав правових підстав для прийняття відповідної заяви і її задоволення.

Проте, в такому випадку обґрунтованість означає саме реалізацію позивачем своїх суб`єктивних прав, які не залежать від поведінки відповідача, і які по суті призвели до відповідного результату - залишення позову без розгляду.

В свою чергу потрібно зазначити про те, що неприпустимою є правова ситуація, за якої учасники справи понесли витрати, пов`язані з розглядом справи, які по своїй суті є збитками суб`єкта господарювання, правовою особливістю яких є те, що вони можуть бути відшкодовані виключно через процесуальний порядок розподілу судових витрат в межах відповідного судового спору, однак, відсутній був би правовий механізм їх відшкодування (розподілу).

По своїй суті залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України і є свідченням необґрунтованості дій позивача, який реалізуючи свої права на звернення з позовом до суду породив необхідність несення відповідачем витрат з метою організації свого захисту в межах відповідного судового провадження, однак в послідуючому фактична необхідність цього була нівельована знову ж таки за наслідками диспозитивної реалізації позивачем своїх прав щодо залишення позову без розгляду, на що за будь-яких обставин відповідач не міг вплинути.

Теоретично, враховуючи, що залишення позову без розгляду не позбавляє права позивача на нове звернення з цим же позовом до суду, понесені в межах даної справи витрати сторін могли б бути заявлені до відшкодування ними в межах нового судового провадження і розподілені за наслідками його вирішення, однак, така можливість залежить виключно від волі позивача (щодо ініціювання нової справи, чого може і не відбутись), а тому є неприпустимим обмеження можливості отримання відповідачем законного відшкодування понесених витрат волею іншою особи, за рахунок якої і підлягає компенсація таких витрат.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для покладення на позивача обов`язку в порядку ч. 5 ст. 130 ГПК України з компенсації понесених відповідачем витрат на оплату послуг правничої допомоги.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 статті 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позов відповідач повідомив, що орієнтована сума судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 202000,00 грн.

14.11.2022 під час підготовчого засідання, за результатами якого судом постановлено ухвалу про залишення позову Вишневої міськради без розгляду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлинка плюс» зробив усну заяву щодо подачі відповідних доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом 5-ти днів, що відображено у протоколі судового засідання від 14.11.2022.

Заява про ухвалення додаткового рішення була подана відповідачем до суду 18.11.2022.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання відповідачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.

Частинами першою, другою статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина сьома статті 43 Конституції України передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним приписам Конституції України кореспондує ст. 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Разом з тим, згідно зі ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи із системного аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі доказів, які подаються сторонами до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 239850,00 грн, відповідачем подані належним чином засвідчені копії укладеного між відповідачем, як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Голдрейн Партнерс» договору №138 про надання правової допомоги від 11.07.2022, додаткової угоди №1 від 28.07.2022, актів виконаних робіт №№000638, 000634 від 14.11.2022, рахунку №000638 від 14.11.2022 на суму 120750,00 грн, рахунку №000634 від 28.07.2022 на суму 119100,00 грн, платіжної інструкції №113 від 17.11.2022 на суму 119100,00 грн та ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1234366 від 31.05.2022.

За змістом договору №138 про надання правової допомоги від 11.07.2022 та додаткової угоди до нього:

- адвокатське об`єднання зобов`язалося надавати правову допомогу клієнту по справі №911/1201/22 на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язався оплачувати правову допомогу;

- вартість правової допомоги виконавця щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції щодо судової справи №911/1201/22 становить еквівалент у гривні 3000,00дол США за курсом АТ КБ «Приватбанк» «продаж» на день виставлення рахунку. Додатково клієнт сплачує виконавцю гонорар перемоги у розмірі еквівалента у гривні 3000,00дол США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день виставлення рахунку, у разі, якщо Господарським судом Київської області у справі №911/1201/22 буде винесено для клієнта позитивне судове рішення. Під позитивним судовим рішенням сторони мають на увазі такі судові рішення, зокрема: ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі повністю чи частково; ухвала суду про залишення позову без розгляду повністю чи частково (пп. 4.2.1 п. 4.2 договору).

Відповідно до доданого заявником акту виконаних робіт №000634 від 14.11.2022, Адвокатське об`єднання «Юридична фірма «Голдрейн Партнерс» надало наступну правову допомогу:

- аналіз позовної заяви у справі №911/1201/22 на предмет тотожності вимог у справі №911/121/22. Підготовка заяви про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, подача заяви до суду - 8 годин, ставка - 4000,00 грн, сума - 32000,00 грн;

- юридичний аналіз судової практики у спорах про визнання права власності - 4 години, ставка - 4000,00 грн, сума - 16000,00 грн;

- підготовка відзиву на позовну заяву, юридичний аналіз судової практики щодо позовів про визнання права власності, підготовка відзиву з додатками для поштового відправлення та візит до відділення Укрпошти для відправки відзиву учасникам справи та в суд - 16,3 годин, ставка - 4000,00 грн, сума - 65200,00 грн;

- підготовка та участь в підготовчому засіданні суду 14.11.2022 - 1,45 годин, ставка - 4000,00 грн, сума - 5900,00 грн.

Загальна вартість робіт становить 119100,00 грн.

Як вбачається із платіжної інструкції №113 від 17.11.2022, заявник здійснив оплату за надання правової допомоги згідно додатку №1 від 28.07.2022 до договору №138 від 11.07.2022, рахунок №000634 від 28.07.2022 у розмірі 119100,00 грн.

Згідно акту виконаних робіт №000638 від 14.11.2022 сторонами погоджено гонорар перемоги у розмірі 120750,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Голдрейн Партнерс» послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог, передбачених ч. 4 ст. 126 ГПК України щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, ціною позову. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Разом з тим, слід розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат", тому колегія суддів звертає увагу на таке.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, та відповідно до яких суд наділений дискреційними повноваженнями щодо встановлення обставин виникнення судових витрат та визначення їх розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" на суму 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

Тому не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.

Також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. ні висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Наведене зазначене у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 26.05.2020 у справі №908/299/18.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписів ст. ст. 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. ст. 75-79 ГПК України.

Заперечуючи проти заяви відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу позивач вказував на те, що у договорі №138 від 11.07.2022 сторони передбачили фіксовану суму вартості правової допомоги, тоді як в акті виконаних робіт вказані погодинні показники витраченого часу на певний вид правової допомоги.

Також позивач зазначив, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципам співмірності, достовірності, пропорційності та обґрунтованості цих витрат, оскільки адвокат Мазур І.О. представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" у справі №911/121/22 та представляла інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Черемшина 2012" у справі №911/152/18, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, а підготовка до розгляду цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції та з доводами позивача, викладеними у запереченнях на винесення додаткового рішення та у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що розмір заявлених витрат на правову допомогу в сумі 239850,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і явно не співрозмірні із виконаною роботою у суді під час представництва інтересів відповідача у даній справі, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Поряд з цим, відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Як було зазначено, у попередньому (орієнтовному) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу по розгляду справи №911/1201/22, який було наведено у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив що загальна сума орієнтовних судових витрат становить 202000,00 грн (вивчення документів позивача, збір документів, підготовка та подання процесуальних документів, участь у судових засіданнях, інші процесуальні дії - 200000,00 грн, витрати на поштові відправлення -2000,00 грн). При цьому в розрахунку орієнтовних судових витрат не зазначено про можливість стягнення гонорару перемоги.

Проте у заяві про ухвалення додаткового судового рішення відповідач збільшив заявлену у попередньому (орієнтовному) розрахунку суму судових витрат та заявив до стягнення 239850,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (119100,00 грн вартість робіт з надання правової допомоги та 120750,00 грн гонорару перемоги).

Отже, відповідач, відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України станом на 21.11.2022 (звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення) повинен був навести належне обґрунтування та відповідно, довести обставини того, що його адвокат, станом на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу разом з відзивом на позов не міг передбачити витрати на надання послуг (виконання робіт), які зазначені в актах виконаних робіт №№000638, 000634 від 14.11.2022.

Натомість, матеріали справи свідчать, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" про ухвалення додаткового рішення взагалі не містить будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такого перевищення. Отже, відповідачем не доведено суду обставин того, що станом на 15.09.2022 йому не було відомо про таке перевищення та він не міг передбачити вказаних обставин.

Відтак, оскільки відповідачем не було подано до суду доказів щодо обґрунтованості перевищення суми визначеної у попередньому розрахунку, відсутні підстави для стягнення суми, яка перевищує розмір заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Разом з цим судом враховується, що умовами договору №138 від 11.07.2022 передбачено фіксований розмір гонорару адвоката та гонорару успіху, у зв`язку з чим при визначенні розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною слід виходити із встановленого розміру враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту поданих позивачем заперечень щодо заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та відзиву на апеляційну скаргу слідує, що представник відповідача адвокат Мазур І.О. представляла інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" у справі №911/121/22 (про витребування на користь Вишневої міськради з незаконного володіння, крім іншого, спірного гуртожитку) та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Черемшина 2012" у справі №911/152/18 (про зобов`язання передати спірний гуртожиток до комунальної власності територіальної громади), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Зважаючи на це слід відмітити, що питання аналізу позовної заяви у даній справі на предмет тотожності вимог у справі №911/121/22, аналіз судової практики у спорах про визнання права власності та підготовка відзиву на позовну заяву не вимагає значних затрат часу та зусиль, оскільки відповідно до наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації адвокат Мазур І.О. брала участь у вказаних справах про витребування/зобов`язання передати до комунальної власності територіальної громади спірного гуртожитку, а відтак заявлені до відшкодування витрати за надання вказаних послуг у розмірі 113200,00 грн (28,30 годин) є необґрунтованими. У той же час послуга щодо аналізу судової практики у спорах про визнання права власності поглинається такою послугою як підготовка відзиву на позовну заяву та направлення поштою відзиву позивачу та до Північного апеляційного господарського суду.

Разом з тим суд вважає необґрунтованим витрачанням коштів на забезпечення явки представника відповідача в судове засідання Господарського суду Київської області 14.11.2022 (в розмірі 5900,00 грн), адже із мотивування заяви позивача про залишення позову без розгляду вбачалась відсутність фактичної необхідності в цьому.

До того ж, Господарський суд Київської області правомірно відмовив відповідачу у стягненні з позивача гонорару перемоги на підставі п. 4.2.1 договору №138 від 11.07.2022 у розмірі 120750,00 грн, оскільки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

В даній справі витрати відповідача понесені на оплату гонорару перемоги за договором не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою в суді першої інстанції, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний тягар для позивача. До того ж, слід врахувати, що надані адвокатом юридичні послуги оплачуються відповідачем окремо.

Суд звертає увагу, що саме по собі посилання відповідача на судову практику Верховного Суду зазначених висновків не спростовують, а з огляду на дискреційні повноваження, надані суду положеннями ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, встановлення обставин надання правової допомоги та визначення розміру судових витрат здійснюється судом у кожному випадку окремо.

Твердження позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, стосовно відсутності підстав для стягнення гонорару перемоги, у зв`язку з відсутністю доказів їх сплати, визнаються колегією суддів необґрунтованими, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Зазначений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у подальшому наведений висновок об`єднаної палати викладений також у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 01.12.2020 зі справи №904/5818/19, від 22.01.2021 зі справи №925/1137/19, від 25.03.2021 зі справи №903/330/20, від 08.06.2021 зі справи №910/9243/20, від 02.09.2021 зі справи №910/21300/17, від 13.09.2021 зі справи №910/11739/19, від 11.11.2021 зі справи №922/449/21.

Північний апеляційний господарський суд наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що прийнятною сумою за добросовісне надання відповідних послуг адвоката у даному випадку є розмір витрат у сумі 3500,00 грн (за оплату правової допомоги адвокатського об`єднання з приводу аналізу матеріалів позовної заяви, а також підготовки заяви про відмову у відкритті провадження у справі та відзиву на позовну заяву), з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, їх співмірності з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, та зважаючи на заперечення позивача на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що додаткова ухвала Господарського суду Київської області від 05.12.2022 у справі №911/1201/22 постановлена з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги судом не здійснюється, оскільки відповідачем оскаржено додаткову ухвалу щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України «Про судовий збір» не передбачена.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлинка плюс" залишити без задоволення.

2. Додаткову ухвалу Господарського суду Київської області від 05.12.2022 у справі №911/1201/22 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.01.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко