ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" січня 2023 р. Cправа № 902/1176/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕНЕРГО" (вул. Агатангела Кримського, буд. 46, м. Вінниця, 21037)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТ-ТОР" (вул. Ватутіна, 18а, м. Вінниця, 21011)

про стягнення 33 234,50 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 1011-10 від 10.11.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕНЕРГО" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТ-ТОР" про стягнення заборгованості в розмірі 33 234,50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором №1009-Н від 27.09.2019 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 17.11.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1176/22 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням розгляду справи по суті на 14.01.2022.

За наслідками судового засідання 22.09.2022 розгляд справи по суті відкладено на 17.01.2023, про що постановлено відповідну ухвалу.

На визначену судом представник позивача не з`явився. В заяві № б/н від 12.01.2023, що надійшла до суду 16.01.2023 за вх. № 01-34/417/23, позивач просив розглянути справу за відсутності його представника, за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. Ухвала суду про відкриття провадження у справі, що направлена відповідачу повернута до суду з поштовою відміткою "За закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі Правила).

Із вказаних Правил надання послуг поштового зв`язку слідує, що невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України. При цьому неотримання відповідачем ухвали суду є наслідком його бездіяльності, оскільки відповідне направлення здійснювалося на офіційну адресу його місцезнаходження згідно з відомостями, що містяться в ЄДРЮОФОП та ГФ.

Крім того суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками судового засідання 17.01.2023 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 між Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕНЕРГО" (позивач, за Договором Постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТ-ТОР" (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів №1009-Н (надалі Договір) за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцю нафтопродукти (Товар), а Покупець зобов`язався прийняти Товар та сплатити Постачальнику його вартість та умовах і в строки, що передбачені даним Договором. Асортимент, кількість, ціна, умови поставки партії Товару визначаються у видатковій накладній або акті прийому-передачі.

За змістом п. 4.2. Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві Товар належної якості в кількості , асортименті і за ціною, узгодженою між Сторонами.

Згідно п. 4.3. Договору Покупець зобов`язується прийняти Товар в кількості, асортименті і за ціною, визначеною в узгодженому Сторонами замовленні, в також сплатити вартість Товару у строк та на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 5.3. Договору Покупець здійснює 100 % попередню оплату за Товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, на підставі виставленого рахунку в день отримання такого рахунку на електронну пошту на реквізити вказані в такому рахунку.

У випадку поставки Товару без попередньої оплати, Покупець зобов`язується здійснити оплату за Товар у розмірі 100% не пізніше третього робочого дня з моменту поставки Товару. (п. 5.4. Договору)

За змістом п. 5.5. Договору, якщо на день оплати поставленого Товару курс гривні до долара США на міжбанківському ринку України збільшився по зрівнянню з курсом гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату поставки Товару, Покупець зобов`язаний доплатити Постачальнику суму коштів, яка виникла в зв`язку із збільшенням курсу гривні до долара США, що визначається відповідно до формули: Z = (Р*К1)/К2, де:

«Z» - ціна за одиницю поставленого Товару, яка отримана в результаті перерахунку у зв`язку із збільшенням курсу гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату оплати Товару;

«Р» - ціна за одиницю поставленого Товару на дату його поставки;

«К1» - курс гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату оплати Товару. «К2» - курс гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату поставки Товару;

Джерелом для встановлення курсу гривні до долара США на міжбанківському ринку України є курс, визначений на веб-сайті http://fin.biz.иа/ в розділі «Эксперный Fогех (ПЗЮЛ)» в стовбці «Оffer», (Сред.).

Постачання за цим Договором, здійснюється окремими партіями, на підставі даних замовлення Покупця. Замовлення на постачання надається Покупцем у формі, яка встановлена в Додатку 1 до Договору. (п. 6.1. Договору)

Після узгодження замовлення з Покупцем, Постачальник виставляє рахунок на оплату. (п. 6.2. Договору)

Пунктом 6.3. Договору Сторони погодили, що у разі, якщо поставка Товару була проведена з недотриманням заявлених Покупцем даних, однак сторони підписали товаротранспортні накладні на поставку Товару, - поставка Товару вважається узгодженою між Сторонами і відповідає умовам цього Договору.

За змістом п. 6.4. Договору Постачальник вважається таким, що виконав своє зобов`язання з поставки Товару з моменту передачі Товару Покупцеві (Представнику покупця за Довіреністю) або транспортній організації, залежно від умов поставки. Факт передачі Товару підтверджується підписаною належним чином товаротранспортною накладною, або видатковою накладною, або Актом прийому-передачі.

Згідно п. 6.5. Договору право власності на Товар та ризики втрати та/або пошкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця в момент передачі Товару Покупцеві або перевізнику.

Відповідно до п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором винна Сторона відшкодовує завдані цим збитки у повному обсязі.

Пунктом 7.4. Договору Сторони погодили, що у разі порушення строку оплати за поставлену партію Товару більше ніж на 10 (десять) календарних днів від строку, визначеного в п. 5.4. Договору, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості.

За змістом п.п. 7.6., 7.7. Договору нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється за весь час прострочення без обмеження, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Сторони домовились, що за всіма грошовими зобов`язаннями за Договором та штрафними санкціями (неустойка - штраф, пеня; відсотки) застосовується збільшена позовна давність тривалістю у 5 (п`ять) років.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання обома сторонами. Якщо після закінчення строку Договору Сторони не виявили бажання його розірвати, Договір автоматично продовжується на один календарний рік. (п. 8.1. Договору)

10.12.2019 Сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 1009-Н від 27.09.2019, якою змінено п. 7.4. Договору та викладено його в наступній редакції: «У разі порушення строку оплати за поставлену партію Товару більше ніж на 10 (десять) календарних днів від строку, визначеного в п. 5.4. Договору, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості. Якщо прострочення виконання зобов`язання щодо оплати за кожну партію товару перевищує 30 (тридцять) календарних днів від строку, визначеного в п. 5.4. Договору, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф в розмірі 30% від суми заборгованості».

Позивачем, на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів № 1009-Н від 27.09.2019 поставлено відповідачу товар на загальну суму 194 565,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1597 від 23.12.2021 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1597 від 23.12.2021.

Вказана видаткова накладна підписана позивачем та відповідачем. Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видатковій накладній товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

За доводами позивача, відповідач, в порушення умов Договору та взятих на себе зобов`язань, вартість отриманого товару оплатив частково, перерахувавши на рахунок позивача в період з 15.12.2021 по 21.02.20222 грошову суму в розмірі 169 000,00 грн, що підтверджується випискою банку по рахунку позивача за період з 15.12.2021 по 08.11.2022. При цьому, товар на суму 25 565,00 грн залишено відповідачем без оплати.

Судом встановлено, що позивачем 12.10.2022 направлено відповідачу претензію №1210-10 від 12.10.2022 з вимогою про сплату 25 565,00 грн боргу та 7 669,50 грн штрафу, яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

Наведені обставини стали підставою звернення позивача з позовом до суду про примусове стягнення з відповідача вартості поставленого товару та штрафних санкцій.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими видатковою накладною та товарно-транспортною накладною підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 194 565,00 грн.. Тоді як за наявними матеріалами справи, відповідачем оплачено лише частину отриманого товару на суму 169 000,00 грн..

Таким чином, позивачем правомірно заявлено до стягнення суму основного богу у розмірі 25 565,00 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 7 669,50 грн штрафу за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати товару понад тридцять календарних днів.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом 7.4. Договору, в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.12.2019 до Договору, Сторони погодили, що у разі порушення строку оплати за поставлену партію Товару більше ніж на 10 (десять) календарних днів від строку, визначеного в п. 5.4. Договору, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості. Якщо прострочення виконання зобов`язання щодо оплати за кожну партію товару перевищує 30 (тридцять) календарних днів від строку визначеного в п. 5.4. Договору, покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

За змістом п.п. 7.6., 7.7. Договору нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється за весь час прострочення без обмеження, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Сторони домовились, що за всіма грошовими зобов`язаннями за Договором та штрафними санкціями (неустойка - штраф, пеня; відсотки) застосовується збільшена позовна давність тривалістю у 5 (п`ять) років.

З огляду на вищезазначене, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача штрафу є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Суд акцентує увагу, що відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності проведеного позивачем розрахунку штрафу, не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, дійшов висновку, що така вимога є обґрунтованою, правомірною та арифметично правильною, а тому є такою, що підлягає задоволенню.

У відповідності до статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 3 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 481,00 грн за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Поряд з цим суд зауважує, що при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення 33 234,50 грн, позивачем, згідно платіжного доручення № 4590 від 04.11.2022, сплачено 2600,00 грн судового збору, що на 119,00 грн більше встановленого Законом України «Про судовий збір» розміру. При цьому суд звертає увагу позивача на положення ст. 7 Закону України «Про судовий збір», якою визначена процедура повернення зайво сплаченого судового збору.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТ-ТОР" (вул. Ватутіна, 18а, м. Вінниця, 21011; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕНЕРГО" (вул. Агатангела Кримського, буд. 46, м. Вінниця, 21037; ) 25 565 грн. 00 коп. - основного боргу; 7 669 грн. 50 коп. - штрафу та 2 481 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду електронні адреси: позивача - , відповідача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 23 січня 2023 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Агатангела Кримського, буд. 46, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Ватутіна, 18а, м. Вінниця, 21011)