ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/738/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Круглецька А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос"

про стягнення 61 467,71грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агростем" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" про стягнення 61 467,71грн з яких: 50 000,00грн основного боргу, 9 677,02грн пені та 1 790,69грн 3% річних, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №27/05-2021 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) 18.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.09.2022 прийнято зазначену позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.11.2022.

Ухвалою суду від 18.11.2022 продовжено строк розгляду справи по суті та відкладено розгляд справи на 12.12.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.12.2022 відкладено розгляд справи по суті на 27.12.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.12.2022 відкладено розгляд справи по суті на 19.01.2023.

12.01.2023 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення №05.01/23 від 05.01.2023 на відповідь на відзив.

Сторони повноважних представників в судове засідання 19.01.2023 не направили, про час та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином, що підтверджується реєстром на відправку рекомендованої кореспонденції Господарського суду Житомирської області від 28.12.2022 (а.с.109-110). Поштове відправлення про направлення відповідачу копії вказаної ухвали згідно відомостей з офіційного сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення (за номером ідентифікатора 893) вручено особисто 05.01.2023 (а.с.111).

Судом враховується, що в матеріалах справи міститься заява ТОВ "Агростем" №424 від 22.11.2022, в якій позивач просить розглянути справу без участі представник позивача, за наявними матеріалами; позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.68).

За змістом частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 ГПК України).

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

У даному випадку, явка представників сторін в судове засідання 19.01.2023 обов`язковою не визнавалась і нез`явлення представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті, а тому дійшов висновку про розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростем" (орендодавець/позивач) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" (орендар/відповідач) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) №27/05-2021 (далі - договір) (а.с.11-15).

У відповідності до п.1.1 договору, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове платне володіння та користування сільськогосподарську техніку та агрегати, визначені у цьому Договорі (далі йменується - "Сільськогосподарська техніка", "С/Т"), а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування Сільськогосподарську техніку під керуванням екіпажу (водія) Орендодавця і зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Згідно з п.1.2 договору, перелік Сільськогосподарської техніки: марка, державний номер, дата випуску, вартість сільськогосподарської техніки з урахуванням її індексації, підстава права власності Орендодавця на Сільськогосподарську техніку, зазначені у Додатку № 1 до Договору.

Датою передачі сільськогосподарської техніки Орендодавцем Орендарю є дата підписання Акту приймання-передачі (пункт 2.2 договору).

У відповідності до п.3.1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з "19" травня 2021 року та діє до "18" червня 2021 року (включно), а в частині невиконаних зобов`язань, що випливають з Договору, до їх повного виконання сторонами.

Пунктом 5.1 договору сторонами погоджено, що за передачу в оренду Сільськогосподарської техніки Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі - 80 000,00 грн (вісімдесят тисяч) гривень 00 коп., в тому числі ПДВ (20%) за користування об`єктом оренди за повну добу (24 години).

У відповідності до п.5.4 договору, підписаний Акт наданих послуг є підставою визнання доходів та витрат за період, який в ньому зазначений.

Судом встановлено, що до договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) №27/05-2021 від 18.05.2021, між сторонами було складено та підписано Акт приймання-передачі Сільськогосподарської техніки від 20.05.2021, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування наступну сільськогосподарську техніку: трактор колісний John Deere 8R 340, державний номер НОМЕР_1 , ґрунтообробний агрегат Рубін, державний номер 104012 (а.с.16).

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) №27/05-2021 від 18.05.2021 в частині оплати наданих відповідачу послуг, просить стягнути з відповідача 50 000,00грн основного боргу, 9 677,02грн пені та 1 790,69грн 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив просить відмовити у задоволенні позову ТОВ "Агростем" до ПОСП "Колос" про стягнення 50 000,00грн основного боргу, 9 677,02грн пені та 1 790,69грн 3% річних, а також судових витрат. Зокрема, зазначає, що періодом нарахування пені, по якому не пропущено строк позовної давності є період з 19.09.2021 по 07.12.2021. Посилаючись на наведене відповідач просить застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) №27/05-2021 від 18.05.2021, позивачем (орендодавцем) було передано, а відповідачем (орендарем) прийнято у тимчасове платне володіння та користування сільськогосподарську техніку, а саме: трактор колісний John Deere 8R 340, державний номер НОМЕР_1 , ґрунтообробний агрегат Рубін, державний номер 104012, що підтверджується Актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 20.05.2021 (а.с.16).

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем щодо оренди с/г техніки з екіпажем підтверджується прийняттям відповідачем наданих послуг за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №51 від 31.05.2021 в загальній сумі 121 709,76грн (а.с.18).

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно п.5.2 договору, Орендар сплачує орендну плату шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Орендодавця протягом 5 (п`яти) днів з дати підписання Акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до умов договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) №27/05-2021 від 18.05.2021 в частині узгоджених сторонами строків оплати та положень ч.1 ст.530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був оплатити надані послуги оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем у сумі 121 709,76грн у строк до 05.06.2021.

Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" було оплачено надані позивачем послуги оренди лише частково в загальній сумі 71 709,76грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №10400 від 09.11.2021 на суму 21 709,76грн, №1257 від 09.12.2021 на суму 25 000,00грн, №321 від 03.02.2022 (а.с.23-25).

В порушення умови договору, відповідач не здійснив розрахунків за надані послуги оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем у сумі 50 000,00грн у визначений сторонами у договорі строк.

Позивач звертався до відповідача з вимогою №346 від 06.07.2022, в якій просив негайно перерахувати на його рахунок вказану заборгованість у розмірі - 50 000,00грн (а.с.19, докази надіслання та вручення а.с.20-22). Однак, відповідач відповіді на вимогу позивача не надав, борг не погасив.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до довідки позивача, заборгованість відповідача за надані послуги станом на 15.11.2022 не змінилась і складає 50 000,00грн (а.с.66).

Станом час прийняття даного рішення, відповідач заборгованість перед позивачем в сумі 50 000,00грн не сплатив, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, позов в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Розглядаючи питання про стягнення з відповідача 9 677,02грн пені та 1 790,69грн 3% річних, суд враховує вищенаведене, а також таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до пункту 6.3 договору, у випадку прострочення по сплаті орендної плати (як повністю так і частково) та (або) інших платежів Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення боргу.

У відзиві №183 від 01.12.2022 на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив від 05.01.2023 відповідач заявив про застосування до вимог про стягнення пені строку позовної давності. Зокрема зазначив, що відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Доводить, що з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Зазначає, що позов подано 19.09.2022, а тому періодом нарахування пені, по якому не пропущено строк позовної давності є період з 19.09.2021 по 07.12.2021.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проте, у даному випадку, пункт 6.3 договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) №27/05-2021 від 18.05.2021 передбачає інший період нарахування пені, ніж визначено ч.6 ст.232 ГК України, а саме - до моменту повного погашення боргу.

Однак, як вбачається з розрахунку пені (а.с.5), позивач нараховує пеню з урахуванням приписів ч.6 ст.232 ГПК України, що є його правом.

Доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені за період з 07.06.2021 по 18.09.2021 суд оцінює критично з огляду на таке.

Згідно з ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Пунктом 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжено та триває на даний час.

Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені.

З огляду на те, що строк позовної давності продовжується на період дії карантину, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк спеціальної позовної давності, який було продовжено на строк дії карантину з 12.03.2020.

Аналогічна правова позиція щодо застосування п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України міститься у постанові Верховного Суду від 06.05.2021 у справі №903/323/20.

За викладеного, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" здійснені позивачем нарахування пені суд встановив, що з врахуванням здійснених відповідачем проплат, які позивач зараховував відповідно до умов договору, обґрунтованим (в межах заявленого періоду) є нарахування пені в сумі 9 666,96грн, а саме:

- на заборгованість в сумі 121 709,76грн:

за період з 07.06.2021 по 08.11.2021, сума пені становить 8 316,28грн;

- на заборгованість в сумі 100 000,00грн:

за період з 09.11.2021 по 07.12.2021, сума пені становить 1 350,68грн;

Таким чином, загальна сума пені складає 9 666,96грн.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 9 666,96грн. В частині стягнення з відповідача пені в сумі 10,06грн (9677,02грн - 9 666,96грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Розглядаючи питання про правомірність та обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1790,69грн, господарський суд враховує таке.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача (а.с.6), за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачу нараховано 3% річних в сумі 1 790,69грн.

Зважаючи на викладене, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" здійснені позивачем нарахування 3% річних суд встановив, що з врахуванням здійснених відповідачем проплат, обґрунтованим є нарахування 3% річних в сумі 1 788,91грн, а саме:

- на заборгованість в сумі 121 709,76грн:

за період з 07.06.2021 по 08.11.2021, сума 3% річних становить 1 550,55грн;

- на заборгованість в сумі 100 000,00грн:

за період з 09.11.2021 по 07.12.2021, сума 3% річних становить 238,36грн;

Отже обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 788,91грн. В частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1,78грн (1790,69грн - 1 788,91грн = 1,78грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 50 000,00грн заборгованості, 9 666,96грн пені, 1 788,91грн 3% річних є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні вимог про стягнення 10,06грн пені та 3% річних в сумі 1,78грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (11244, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Сербо-Слобідка, вул.Грека Івана, буд. 47; ідентифікаційний код 03743405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (12344, Житомирська область, Черняхівський район, с.Щеніїв, вул.Поліщука, буд. 3; ідентифікаційний код 37376945):

- 50 000,00грн заборгованості,

- 9 666,96грн пені,

- 1 788,91грн 3% річних,

- 2480,52грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.01.23

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до справи,

2,3 - сторонам (рек.),

та на електронну пошту:

- ,

-