ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. Справа№ 910/8513/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

та представників сторін:

ОСОБА_1 - не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року

у справі № 910/8513/22 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року по справі № 910/8513/22 заяву ОСОБА_1 (надалі по тексту ОСОБА_1 , апелянт) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та додані до неї документи повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року у справі № 910/8513/22, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт не погоджується з обґрунтуванням місцевого суду викладеними в оспорюваній ухвалі та зазначає, що його заява містила додаток, який має назву конкретизований список кредиторів і боржників, із зазначенням інформації щодо кожного кредитора - його найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, суми грошових вимог, загальної суми заборгованості, підстав виникнення зобов`язань, строку їх виконання згідно із договором. Крім того, щодо більшості кредиторів зазначено суму основного зобов`язання, суми нарахованих відсотків, суми неустойки, розмір загальної вартості кредиту щодо кожного кредитора окремо.

Надані до місцевого суду договори з кредиторами містять вказівку лише на можливі нарахування штрафу або пені, у випадку невиконання зобов`язань, або їх неналежного виконання, водночас не існує жодного документу, який надав би можливість боржнику розмежувати основну заборгованість та неустойку.

Якщо здійснювати відрахування від поточної заборгованості за кредитом, його загальної вартості, то вбачається можливість отримати лише можливу суму нарахованих санкцій, що можуть становити як пеню так і штраф.

Для уточнення вищевикладеного боржником до заяви додано кредитну історію ТОВ «Українське бюро кредитних історій».

Боржник вважає, що кредитна історія є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами та містить повну та достовірну інформацію про заборгованість боржника, в тому числі загальну суму заборгованості, заборгованість за основними зобов`язаннями, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання.

Щодо вимоги місцевого суду про надання декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 21.08.2019 року №2627/5 та доказів звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї , апелянт зазначає, що надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженні про неплатоспроможність фізичної особи, водночас, певні неточності в декларації про майновий стан не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність або закриття провадження у такій категорії справ, оскільки законодавцем наділено боржника можливістю усунути такі неточності шляхом надання суду виправленої декларації.

Також апелянт посилаючись на п. 11 ч. 3 ст. 116 та п. 1 ч. 7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства, зазначає, що суд позбавлений повноважень на стадії відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи надавати оцінку поданим деклараціям.

Посилання місцевого суду на необхідність надання доказів звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна для заповнення всіх розділів декларацій про майновий стан боржника, на думку апелянта є необґрунтованими та безпідставними, оскільки така інформація є конфіденційною і жоден державний орган, за відсутності згоди особи, якої стосується запитувана інформація, не надасть таку інформацію на клопотання, заяву чи вимогу іншої фізичної особи.

Щодо оплати послуг арбітражного керуючого в повному обсязі, апелянт зазначає, що обов`язок здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому не є абсолютним і не безумовно має виконуватися лише у спосіб перерахування коштів на депозитний рахунок суду. Укладання договору з арбітражним керуючим забезпечує доступ боржника до суду для захисту своїх прав та інтересів, у спосіб, що передбачений положеннями Кодексу України з процедур банкрутства . Укладання договору не є звільненням боржника від обов`язку здійснення авансування, як попереднього платежу при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, а розстрочує виплату суми на час провадження у справі, забезпечує боржникові право на суд. Від зволікання із зверненням боржника до суду безумовно страждають інтереси боржника систематичним зростанням боргу та санкцій за порушення грошових зобов`язань.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Полякова Б.М., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 року витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8513/22 за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року у справі № 910/8513/22 до надходження матеріалів справи № 910/8513/22 до Північного апеляційного господарського суду.

18.10.2022 року від господарського суду міста Києва на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 року надійшли матеріали справи № 910/8513/22 за позовом ОСОБА_1 про банкрутство.

Після надходження з господарського суду міста Києва на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 року матеріалів справи №911/1522/22 ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року у справі № 910/8513/22 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2022 рокувідкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року у справі № 910/8513/22.Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначенона 18.01.2023 року.

18.01.2023 року в судове засідання апелянт не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів необхідних для розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 18.01.2023 року прийнято постанову у даній справі.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи може бути відкрито лише за заявою боржника.

Відповідно до ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з неможливістю погасити заборгованість у розмірі 455 901,16 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.09.2022 року заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху. Встановлено строк десять днів з дня вручення ухвали ОСОБА_1 на усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність шляхом надання:- первісної документації, яка свідчить, що розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;- доказів звернення заявника до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна йому була для заповнення розділу ІІ та ІІІ декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність;- доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією в розмірі 19 500,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та додані до неї документи повернуто без розгляду.

Обґрунтовуючи прийняту ухвалу місцевий суд зазначив, що боржником не подано первинної документації, яка свідчить, що розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати, а лише зазначено, що ним були додані до заяви копії тих кредитних договорів, які наявні у останнього та зауважено, що частина кредитних договорів, на підставі яких виникла заборгованість, у боржника відсутня, оскільки вони знаходяться у кредиторів. При цьому, доказів отримання боржником сум позики (кредиту) до матеріалів заяви також не додано.

Також боржником в порушення ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства не вказано у розділі ІІ та ІІІ декларацій про майновий стан боржника інформації про членів сім`ї боржника.

Крім того, судом зазначено, що боржником не надано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією в розмірі 19 500 грн., а надано Договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 11.07.2022 року, укладений між заявником та арбітражним керуючим Дейнекою М.І., що на думку суду, суперечить умовам Кодексу України з процедур банкрутства, яким не передбачено відстрочення сплати грошової винагороди арбітражному керуючому, так як і не передбачено виплату такої винагороди частинами, щомісячно перераховуючи певну суму коштів.

Зазначена ухвала суду і переглядається в апеляційному порядку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Частиною 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються: 1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; 2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця; 3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; 4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; 6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; 7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; 9) копія трудової книжки (за наявності); 10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника; 11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства; 12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; 13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини; 14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження по справі про неплатоспроможність суд з огляду на зазначені вище приписи закону, має між іншим визначити, що заборгованість боржника саме по тілу кредитів становить більше ніж 30 розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки при відкритті провадження у справі про неплатоспроможність до складу грошових вимог не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником надано суду конкретизований список кредиторів, проте, останній містить у собі загальну суму грошових вимог відповідних фінансових установ без обов`язкового окремого зазначення суми неустойки (штрафу, пені), у зв`язку із чим відповідний список не може братись судом до уваги як належний доказ.

Як також вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, надалі заявником не було усунуто вказаний недолік, а лише зазначено, що останнім додані до заяви копії тих кредитних договорів, які наявні у останнього, частина кредитних договорів, на підставі яких виникла заборгованість у боржника відсутня, оскільки вони знаходяться у кредиторів. При цьому, доказів отримання боржником сум позики (кредиту) до матеріалів заяви також не додано, що в свою чергу позбавило можливості суд визначити реальну заборгованість боржника за тілом кредиту, яка обов`язково для відкриття провадження має перевищувати 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

В поданій апеляційній скарзі, як і в поясненнях на виконання ухвали господарського суду про залишення відповідної заяви без руху, апелянт не може однозначно визначити розмір своєї заборгованості та підтвердити її належними доказами, посилаючись на відсутність в нього частини документів, їх втрату, тощо. При цьому, апелянтом взагалі не зазначено, які документи ним втрачено, за яких обставин та який розмір його заборгованості вони могли б підтвердити.

На думку колегії суддів, звернення до господарського суду фізичної особи, яка вважає себе неплатоспроможною потребує належної підготовки та подання до суду повного пакету документів, визначених Кодексом України з процедур банкрутства для підтвердження наявності підстав за яких господарський суд без будь-яких сумнівів може відкрити провадження у справі про неплатоспроможність такої фізичної особи. Оскільки Кодексом України з процедур банкрутства лише боржнику - фізичній особі надано право ініціювати провадження про свою неплатоспроможність, то відповідно і обов`язок доведення перед судом наявності ознак такої неплатоспроможності покладається саме на нього.

Пунктом 11 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Крім того, відповідно до п.9 Приміток до затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 року № 2627/5 форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлювальні документи, відповідні державні реєстри). Якщо член сім`ї не надав боржнику інформацію і така інформація не може бути отримана ним з офіційних джерел, у відповідному рядку декларації зазначається "Член сім`ї не надав інформацію".

Як убачається із доданих до заяви декларації про майновий стан боржника за 2019, 2020,2021 роки, заявником у відповідних рядках декларацій вказано про те, що члени родини боржника інформації не надавали.

Водночас, до заяви не додано доказів звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна була йому для заповнення розділу ІІ та ІІІ декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернутися до постанови Верховного Суду у справі № 910/6639/20, в якій зазначено , що з огляду на мету та цілі Кодексу України з процедур банкрутства інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів та належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

На переконання суду, коло членів сім`ї боржника в частини п`ятої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено у зв`язку із встановленням його обов`язку подати декларацію про майновий стан боржника за відповідною формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, як додаток до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Подання декларації про майновий стан боржника полягає у необхідності підтвердження наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зазначених у частині другій статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Подання декларації про майновий стан надає можливість не лише встановити перелік та вартість майна, стан доходів та витрат на відповідну дату, а й динаміки розміру активів за відповідний період. Поряд з цим, ця декларація повинна містити відомості, що можуть свідчити про ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/6639/20 також зазначила, що включення до кола членів сім`ї осіб, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхніх дітей, у тому числі повнолітніх, батьків, осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, пояснюється фідуціарним, зазвичай, характером відносин боржника з цими особами (обов`язок діяти якнайкраще в інтересах таких осіб), що може сприяти ухиленню від виконання боржником зобов`язань перед кредиторами шляхом перереєстрації майна (майнових прав) на цих осіб. До цих зловживань правом боржник може вдатись незалежно від того, що ці особи проживають окремо від боржника, не пов`язані з ним спільним побутом та сімейними правами і обов`язками.

Як встановлено судом першої інстанції, заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема, не додано доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в повному обсязі.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства, розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено з 1 липня 2022 року місячний прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 600,00 грн.

Отже, станом на дату звернення заявника із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність розмір авансування винагороди керуючому реструктуризацією повинен становити 39 000,00 грн ((2 600,00 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на дату звернення із заявою х 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 3 місяці виконання повноважень керуючим реструктуризацією).

При цьому, заявником долучено до матеріалів заяви копії квитанцій № 0.0..1 від 22.02.2022, № 9266-3458-2233-2894 від 17.04.2022, № Р24А225049878ЗС5714 від 13.05.2022, № 9271-1619-0814- 7448 від 04.06.2022, № 9271-1643-6617-0578 від 04.06.2022, № 0.0..1 від 07.07.2022, № 0.0..1 від 09.07.2022 про авансування на депозитний рахунок господарського суду винагороди керуючому реструктуризацією в розмірі 19 500,00 грн.

В зв`язку з викладеними обставинами судом першої інстанції ухвалою від 09.09.2022 року було залишено заяву без руху із наданням заявнику строку на усунення недоліків.

Доводом апеляційної скарги заявника є те, що гарантією оплати праці арбітражного керуючого є те, що він 11.07.2022 року уклав договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого із арбітражним керуючим Дейнекою Миколою Івановичем, з яким вони погодили інший порядок оплати роботи керуючого реструктуризацією, ніж визначено Кодексом України з процедур банкрутства.

Колегія суддів відхиляє цей довід апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Згідно із ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Таким чином, грошова винагорода арбітражного керуючого є заробітною платою за виконання ним своїх повноважень.

Передбачені п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень є гарантією оплати праці арбітражного керуючого в процедурі реструктуризації боргів боржника у визначеному кодексом розмірі.

Колегія суддів зазначає, що укладений боржником договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого із конкретним арбітражним керуючим не може ототожнюватися з вимогами ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства про авансування винагороди, оскільки цей договір не є гарантією справедливого проведення реструктуризації боргів боржника.

Так, колегія суддів зауважує, що укладення договору з арбітражним керуючим не є безумовною підставою для суду для його призначення керуючим реструктуризацією.

Статтею 28 Кодексу України з процедур банкрутства визначений перелік обставин за яких арбітражний керуючий не може бути призначений розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією, зокрема, якщо такі особи є заінтересованими особами у цій справі або які є близькими особами фізичної особи- боржника.

Крім того, арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі неналежного виконання ним своїх повноважень.

Таким чином, у разі непризначення арбітражного керуючого, з яким підписано договір, або його відсторонення судом, може виникнути ситуація, яка фактично призведе до того, що призначеному/новопризначеному судом арбітражному керуючому у разі відсутності авансованої боржником винагороди не буде гарантовано належну оплату праці.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами місцевого суду про те, що обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ч. 3 ст. 116 зазначеного Кодексу.

При цьому, ні Кодекс, ні інші діючі норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають і умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/2629/20, від 23.11.2020 у справі №922/1734/20, від 19.11.2020 у справі № 927/203/20, від 17.02.2021 у справі №927/166/20).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України, здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відтак, встановлення процесуальним законодавством, зокрема Кодексом України з процедур банкрутства, механізму авансування винагороди арбітражного керуючого при звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність, не обмежує право Заявника на доступ до правосуддя.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року у справі № 910/8513/22 залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду міста Києва від 26.09.2022 року у справі № 910/8513/22 залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Матеріали справи №910/8513/22 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 27.01.2023 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек