ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/428/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Н.Церковної за участю сукретаря судового засідання І.Гусевик, розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" (35009, Рівненська обл., Костопільскій район, с. Мала Любаша, вул. Покровська, 35, ) до відповідача COMMAS Consult, s.r.o (91922, Словаччина, м. Трнава, вул. Майсічов 654, ін 46942475) про стягнення 54 684,08 євро

представники сторін в судове засідання не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до COMMAS Consult, s.r.o. в якій просить стягнути заборгованість в розмірі 54 684 Євро 08 євроцентів та судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07 грудня 2017 року між ТОВ «Уктехноліс» та COMMAS Consult, s.r.o було укладено контракт №07122017. Відповідно до рахунків-фактур з серпня 2019 року по грудень 2019 року ТОВ «Уктехноліс» здійснило поставку та продаж пиломатеріалу соснового для COMMAS Consult, s.r.o. на загальну суму 54 684 ЄВРО 08 євроцентів. Товар отриманий відповідачем у повному обсязі без будь-яких зауважень. Будь- яких претензій щодо якості, кількості та комплектності товару від відповідача не надходило. Відповідач COMMAS Consult, s.r.o розрахунки за поставлений товар не провело, чим порушені умови Контракту №07122017 від 07.12.2017 року.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

26 січня 2023 року відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника, вимог ухвали суду від 17.06.2021 року та від 01.02.2022 року не виконав, письмового відзиву не подав, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.06.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18 січня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.02.2022 року підготовче засідання призначено на 26 липня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 січня 2023 року.

26 січня 2023 року від представників позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 26.01.2023 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін. У судовому засіданні 22.11.2022 року судом прийнято рішення у даній справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

07 грудня 2017 року між ТОВ «Уктехноліс» (Продавець) та COMMAS Consult, s.r.o (Покупець) було укладено контракт №07122017 (а.с.5-7).

Згідно п.1.1 Контракту Продавець продає, а Покупець купує пиломатеріали обрізні хвойної породи, які іменуються в подальшому «Товар».

Відповідно до п.2.1. Контракту ціна Товару визначається у відповідності з «Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс-2010» і встановлюється в ЄВРО.

Загальна вартість Контракту складає суму усіх специфікацій (інвойсів) в ЄВРО (п.2.4 Контракту).

Згідно з п.3.2. Контракту Продавець зобов`язується поставити Товар, а Продавець оплатити його.

Пунктом 4.1. Контракту передбачено, що оплата здійснюється за наступними умовами: оплата кожної партії Товару проводиться Покупцем шляхом перерахування 100% від суми, яка виставлена в інвойсі після стовідсоткової готовності Товару. Покупець зобов`язаний в повному об`ємі розрахуватися з Продавцем.

Даний Контракт вважається укладеним з моменту його взаємного підписання сторонами і вступає в силу з дати підписання (п.7.2 Контракту).

Контракт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їхніми печатками.

На виконання умов Контракту позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 54 684 Євро 08 євроцентів.

Факт поставки товару підтверджується Рахунком-фактурою №15 від 13.08.2019 р. на суму 3 696,66 Євро; Рахунком-фактурою №24 від 14.11.2019 р. на суму 3 609,87 Євро; Рахунком-фактурою №16 від 23.08.2019 р. на суму 3 494,26 Євро; Рахунком-фактурою №17 від 28.08.2019 р. на суму 3 609,87 Євро; Рахунком-фактурою №18 від 05.09.2019 р. на суму 3 609,87 Євро; Рахунком-фактурою №19 від 12.09.2019 р. на суму 3 609,87 Євро; Рахунком-фактурою №20 від 20.09.2019 р. на суму 3 609,87 Євро; Рахунком-фактурою №22 від 24.10.2019 р. на суму 3 653,21 Євро; Рахунком-фактурою №25 від 22.11.2019 р. на суму 3 653,21 Євро; Рахунком-фактурою №26 від 13.12.2019 р. на суму 3 750,45 Євро; Рахунком-фактурою №27 від 17.12.2019 р. на суму 3 697,10 Євро; Рахунком-фактурою №28 від 19.12.2019 р. на суму 3 553 Євро; Рахунком-фактурою №29 від 27.12.2019 р. на суму 3 623,40 Євро; Рахунком-фактурою №21 від 01.10.2019 р. на суму 3 827,23 Євро; Рахунком-фактурою №23 від 08.11.2019 р. на суму 3 686,21 Євро та митними деклараціями (а.с.8-21).

За твердженнями позивача, відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати, отриманого за Контрактом, товару на загальну суму 54 684 Євро 08 євроцентів.

Як встановлено судом, спір виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання по оплаті поставленого товару, у зв`язку з чим у COMMAS Consult, s.r.o виникла заборгованості в розмірі 54 684 Євро 08 євроцентів.

Норми права, що підлягають до застосування, мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Відповідно до п. 2 ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п. 1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 27 ГПК України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

За приписами ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Статтею 366 ГПК України встановлено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, у розгляді справ у спорах за участю іноземних підприємств і організацій господарським судам України слід виходити із встановленої ст.11 ГПК України пріоритетності застосування правил міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо правил, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Аналогічні положення зазначені в ч.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 року за № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій".

У відповідності до ст. 39 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", будь-які спори щодо застосування положень цього Закону та законів, прийнятих на виконання цього Закону, можуть бути предметом розгляду: - в суді України, якщо одна із сторін у справі-фізична особа та/або держава; - в господарських судах, якщо сторонами у справі виступають юридичні особи.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України "Про міжнародне приватне право", підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Так, згідно ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

При цьому, ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

При цьому слід зазначити, що третейське застереження у договорі про те, що спори за зазначеним договором повинні вирішуватись в Стамбульському Арбітражному Центрі у відповідності до законодавства Туреччини, не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору. Відтак, у сторін договору існує виключно правова можливість, а не обов`язок звертатися до вказаного у договорі суду.

При цьому, обмеження права на звернення до господарського суду не допускається.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 року у справі № 1-3/2008 (№ 1-рп/2008) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визначено, що практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980 року).

У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України, згідно ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, укладення якого та умови якого, як зазначено вище, передбачені та не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК України.

Враховуючи вище викладене слід дійти висновку, що третейське застереження в даному випадку передбачає виключно право, а не обов`язок сторін на звернення до цього суду, у разі відсутності у позивача волевиявлення на звернення до такого суду чинне законодавство жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення до господарського суду, чим позивач правомірно скористався.

Положеннями ст. 124 Конституції України, статей 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 4 ст. 4 ГПК України, встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

При цьому, вказана вище умова у договорі не містить заборони про звернення до іншого компетентного суду за захистом своїх порушених прав, а відтак зазначена норма договору нівелює визначення виключної юрисдикції відповідного суду цієї країни у правовідносинах сторін, що могло би вказувати на пріоритетний характер такої домовленості в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Враховуючи вищевикладене, а також те, що розділ ХІІ Закону України "Про міжнародне приватне право" не встановлює заборону державним судам України приймати до свого провадження справи з іноземним елементом у випадку відсутності так і наявності пророгаційної угоди про розгляд таких справ, Господарський суд Рівненської області дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в господарських судах України на підставі ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право".

За змістом ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Контракту, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною Контракту, на підставі якого заявлено позовні вимоги, є нерезидент України - суб`єкт господарювання Республіки Словаччини. Докази наявності у вказаної особи як відповідача у даній справі зареєстрованих представництв чи відокремлених підрозділів в Україні суду не надано.

Згідно зі ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 366 ГПК України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права або зміна раніше обраного права можуть бути здійснені учасниками правовідносин у будь-який час, зокрема, при вчиненні правочину, на різних стадіях його виконання тощо.

У ст. 7 Закону України "Про міжнародне приватне право" вказано, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Підписуючи Контракт, сторони погодили, що якщо сторони не можуть прийти до згоди по даному Контракту шляхом переговорів, то всі спори, які виникли у зв`язку з даним Контрактом, в кінці кінців повинні будуть вирішуватись шляхом судового розгляду за місцем знаходження позивача в Господарському суді Рівненської області (п. 6.2. Контракту). Відповідачем у справі є COMMAS Consult, s.r.o (вул.Майсічов 654, Словаччина, м.Трнава).

Статтею 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.

Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.

Позивачем додано документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду Господарським судом Рівненської області із застосуванням норм права Республіки Словаччини в частині виконання даного рішення.

Незважаючи на умови Контракту, відповідач не здійснив відповідних розрахунків за поставлений товар у встановлені договором строки. Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення по оплаті поставленого позивачем товару на загальну суму 54 684 Євро 08 євроцентів. Відповідач не надав суду доказів оплати поставленого позивачем товару згідно Контракту.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд визнає заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 54 684 Євро 08 євроцентів заборгованості за поставлений згідно з Контрактом від 07.12.2017 року № 07122017 товар обґрунтованими, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Судом встановлено, що сплату судового збору було проведено позивачем 09.06.2021 року та на таку дату офіційний курс євро НБУ становив 33,1104 грн.

Із врахуванням, що позивачем було заявлено позов про стягнення з відповідача 54 684 Євро 08 євроцентів (54 684,08 х 33,1104 = 1 810 611,76), судовий збір становить 27 159,18 грн. (1 810 611,76 х 1,5%). До матеріалів справи позивачем додано платіжне доручення про сплату судового збору за подання позовної заяви від 09.06.2021 року № 1096 в сумі 27 159,18 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 27 159,18 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з COMMAS Consult, s.r.o (91922, Словаччина, м. Трнава, вул. Майсічов 654, ін 46942475) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" (35009, Рівненська обл., Костопільскій район, с. Мала Любаша, вул. Покровська, 35, ) 54 684 Євро 08 євроцентів боргу та 27 159,18 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2023 року.

Суддя Н. Церковна