ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023 року м.Дніпро Справа № 904/9627/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 (суддя Бондарєв Е.М., м. Дніпро, повний текст якої підписаний 24.11.2022), постановлену за результатами розгляду позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ідентифікаційний код 14360570) про визнання відсутнім право вимагати дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № DNHSLON06941 від 13.12.2016, у справі №904/9627/21

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ідентифікаційний код 14360570)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж" (49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Пушкіна, буд. 4, ідентифікаційний код 32307678)

про стягнення 2 867 989 340,94 грн. заборгованості за кредитним договором №DNHSLON06941 від 13.12.2016, 329 579 775,10 грн. процентів за користування кредитом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 повернуто без розгляду позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання відсутнім право вимагати дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № DNHSLON06941 від 13.12.2016, подану в межах справи №904/9627/21, на підставі ст. ст.49, 180 ГПК України, як таку, що не спрямована на предмет спору між позивачем та відповідачем, а відтак, не є позовом третьої особи із самостійними вимогами.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій, з посиланням на порушення при її ухваленні норм процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить її скасувати, та передати позовну заяву ОСОБА_1 , як третьої особи із самостійними вимогами на розгляд суду першої інстанції для вирішення питання щодо її прийняття судом.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилаючись на норми ст.49 та ст.180 ГПК України, зазначає, що достатньою підставою для прийняття позову третьої особи із самостійними вимогами є те, що позови являються пов`язаними і задоволення позову третьої особи із самостійними вимогами може виключити повністю задоволення первісного позову.

Наголошує, що позов ОСОБА_1 , як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору виникає із одних і тих самих правовідносин, що і первісний позов АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується змістом первісного позову, зокрема підставами обох позовів є правовідносини, які виникли із договору застави частки у статутному фонді № DNHSLOK271016/DZ від 27.10.2016 та задоволення цього позову повністю виключає задоволення позову АТ КБ «Приватбанк».

Вказує, що оспорюваний правочин порушує корпоративні права апелянта, оскільки останній є власником 50% частки у статутному капіталі ТОВ «Термінал-Південний», яке, в свою чергу, є одним із учасників ТОВ «Боріваж» (відповідача) та власником однієї із найбільших часток у ТОВ «Боріваж». Тож, третя особа із самостійними вимогами на предмет спору опосередковано через ТОВ «Термінал-Південний» володіє часткою у ТОВ «Боріваж» та приймає істотну участь у господарській діяльності відповідача, так і під час виконання зобов`язань ТОВ «Боріваж» за договорами, у тому числі за договорами кредиту. Відтак, спірні правовідносини впливають на корпоративні права третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору. Тому, ОСОБА_1 має право на судовий захист своїх прав та інтересів, що гарантуються ст.55 Конституції України.

Наголошує, що суд першої інстанції, встановивши наявність у зустрічній позовній заяві недоліків, тим не менш безпідставно не застосував до спірних відносин ст.174 ГПК України, за якою мав залишити позовну заяву без руху, надавши заявнику строк на усунення недоліків, а не одразу повертати її.

Вказаним порушив право апелянт на судовий захист гарантований ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, чим позбавив апелянта на доступ до суду.

Позивач, у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, вважає ухвалу законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, зазначає, що апелянт хибно стверджує, що поданий ним позов третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору виникає з одних і тих самих правовідносин, що і первісний позов Банку, та, на його думку, підтверджується змістом первісного позову. Зауважує, що апелянт навмисно намагається акцентувати увагу суду виключно на тому, що підставою позову Банку є, начебто, зменшення вартості предмета застави, що не відповідає дійсності, оскільки підставою позову є невиконання умов саме Кредитного договору, про що зазначено і у вимозі № 3.95.0.0.0/3-210701/9388 від 01.07.2021 про дострокове повернення кредиту, і в позовній заяві Банку; при цьому, наявність прострочених, невиконаних зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати чергових платежів не спростовується ані Відповідачем, ані Апелянтом.

Зауважує, що за приписами статей 55 і 129 Конституції України і ст.4 ГПК України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Посилається на те, що суд першої інстанції, встановивши, що подана ОСОБА_1 позовна заява третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, не відповідає вимогам ст.49 ГПК України, зокрема не містить самостійних вимог на предмет спору, правомірно здійснив повернення такої позовної заяви.

Вважає дії з подання позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 , який є учасником ТОВ «Термінал-Південний», після повернення аналогічного позову цього Товариства ухвалою господарського суду від 29.08.2022 і перегляду ухвали, за результатами наслідків такого повернення, судом апеляційної інстанції (постанова Центрального апеляційного господарського суду від 31.10.2022) зловживанням процесуальними правами, що визначено ст.43 ГПК України.

Відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, про надання строку для вчинення зазначеної дії повідомлявся шляхом направлення ухвали рекомендованою кореспонденцією (штрихкодовий ідентифікатор №280).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.12.2022 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Дармін М.О., Березкіна О.В.

Ухвалою суду від 13.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав неподання доказів направлення скарги відповідачу листом з описом вкладення.

27.12.2022 на виконання вимог ухвали суду від 13.12.2022 апелянтом подано суду докази направлення скарги АТ КБ Приватбанк.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 у справі №904/9627/21; з урахуванням положень ст.271 ГПК України скаргу вирішено розглядати без повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження; сторонам наданий час для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

У грудні 2021 року АТ КБ "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Боріваж" про стягнення заборгованості за кредитним договором DNHSLON06941 від 13.12.2016 у розмірі 3 197 569 116,04 грн., яка складається з 2 867 989 340,94 грн. тіло кредиту та 329 579 775,10 грн. проценти за користування кредитом за період з 26 вересня 2019 року по 25 грудня 2019 року та з 26 вересня 2020 року по 24 липня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на норми ч. 2 ст. 1050, ст. 1052 ЦК України із зазначенням, що умовами кредитного договору №DNHSLON06941 від 13.12.2016 встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами згідно встановленого сторонами графіку, Відповідачем прострочено повернення частини позики та прострочено виконання зобов`язання по сплаті процентів за період з 26 вересня 2019 року по 25 грудня 2019 року та з 26 вересня 2020 року по 24 липня 2021 року, а також, що відбулось знецінення предмету застави, якою забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Одночасно з позовною заявою до Господарського суду Дніпропетровської області АТ КБ "Приватбанк" подано заяву про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована Позивачем посиланням на те, що відбулось знецінення предмету забезпечення Кредитного договору, наявна тенденція до скорочення активів ТОВ "Боріваж" та до зменшення виручки цього підприємства в сукупності з його недобросовісною поведінкою, спрямованою на ухилення виконання зобов`язань за кредитним договором. Позивач стверджує, що вказані обставини створюють достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ТОВ "Боріваж" на користь АТ КБ "Приватбанк".

Ухвалою господарського суду від 22.12.2021, яку залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022, відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 31.01.2022 о 14:30 год.; встановлено відповідачу строк 15 днів з моменту отримання ухвали, на подачу відзиву на позов.

Вказані ухвали отримано позивачем 04.01.2022, а відповідачем 18.01.2022.

Відтак, відзив на позов відповідач мав подати у строк до 02.02.2022.

В судовому засіданні 31.01.2022 оголошено перерву до 21.02.2022 до 14:30 години.

02.02.2022 від ТОВ "Боріваж" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив в позові відмовити у повному обсязі. Одночасно з відзивом подані клопотання про витребування доказів та про призначення експертизи вартості предмета застави.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2022 продовжено підготовче провадження на 30 днів; оголошено перерву у засіданні до 14.03.2022.

22.02.2022 від позивача надійшли до суду заперечення як з приводу задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, так і щодо призначення у справі експертизи, а також відповідь на відзив відповідача.

Судове засідання, призначене на 14.03.2022, не відбулось через введення воєнного стану в України та зняття з розгляду справ, призначених у господарському суді у відкритих судових засіданнях.

Ухвалою від 08.04.2022 підготовче засідання призначено на 10.05.2022 на 16:30 годину.

Ухвалою від 10.05.2022 відкладено підготовче засідання на 06.06.2022 на 15:30 годину.

11.05.2022 відповідач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, в якій просив суд визнати відсутнім у АТ КБ "Приватбанк" право вимоги дострокового повернення відповідачем заборгованості за кредитним договором №DNHSLON06941 від 13.12.2016.

Вказану зустрічну позову заяву повернуто ухвалою господарського суду від 12.05.2022, яку, в свою чергу, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2022 залишено без змін.

Ухвалою суду від 18.07.2022 поновлено провадження у справі № 904/9627/21 та підготовче засідання призначено до розгляду в засіданні на 29.08.2022.

22.08.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал-Південний", яке є одним з учасників, які володіють часткою в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж", до Господарського суду Дніпропетровської області подана позовна заява третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору в якій заявник просить суд:

- прийняти позовну заяву та залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал-Південний" до участі у справі №904/9627/21 в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору;

- визнати відсутнім у Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" право вимагати дострокового повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріваж" усієї суми заборгованості за кредитним договором №DNHSLON06941 від 13.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріваж".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2022 у справі №904/9627/21 повернуто без розгляду позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-Південний" до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання відсутнім право вимагати дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № DNHSLON06941 від 13.12.2016, подану в межах справи №904/9627/21, на підставі ст. ст.49, 180 ГПК України, як таку, що не спрямована на предмет спору між позивачем та відповідачем, а відтак, не є позовом третьої особи із самостійними вимогами.

Також 29.08.2022 відповідачем до господарського суду подано клопотання про зупинення провадження №904/9627/21 до вирішення справи №904/1532/22 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" про звернення стягнення на предмет застави, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж" до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання недійсним договору застави, позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-Південний" про визнання недійним договору застави.

У підготовчому засіданні 29.08.2022 оголошена перерва до 05.09.2022 о 17:00 год.

31.08.2022 подана апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-Південний" на ухвалу суду від 29.08.2022 про повернення позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору.

05.09.2022 до господарського суду від позивача надійшли заперечення проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №904/9627/21 до вирішення справи №904/1532/22.

Також 05.09.2022 відповідачем подано клопотання про направлення до апеляційного суду всіх матеріалів справи №904/9627/21 для розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2022 по справі №904/9627/21 та зупинення провадження у справі №904/9627/21 до перегляду ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2022 по справі №904/9627/21 в апеляційному порядку.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 клопотання відповідача задоволено, провадження по справі №904/9627/21 до повернення матеріалів справи до Господарського суду Дніпропетровської області зупинено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.10.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-Південний" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2022 у справі №904/9627/21 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2022 у справі №904/9627/21 залишено без змін.

02.11.2022 справа повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2022 поновлено провадження у справі № 904/9627/21 та призначено підготовче засідання на 28.11.2022 о 15:30год.

21 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору в якій заявник просив суд:

- прийняти позовну заяву та залучити ОСОБА_1 до участі у справі №904/9627/21 в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору;

- визнати відсутнім у Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" право вимагати дострокового повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріваж" усієї суми заборгованості за кредитним договором №DNHSLON06941 від 13.12.2016, укладеним між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріваж".

Заявник зазначив, що є власником 50% частки у статутному капіталі ТОВ "Термінал-Південний", яке, в свою чергу, є одними з учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж", та власником однієї з найбільших часток у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Боріваж". Тож, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору опосередковано через ТОВ "Термінал-Південний" володіє часткою у ТОВ "Боріваж", та приймає істотну участь як у господарській діяльності ТОВ "Боріваж", так і під час виконання ТОВ "Боріваж" зобов`язань за договорами, у тому числі за договорами кредиту; спірні правовідносини впливають на корпоративні права третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що АТ КБ "Приватбанк" встановивши, що ТОВ "Агротермінал-Логістік" веде бухгалтерський облік відповідно до вимог законодавства, у тому числі відповідно до вимог Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зменшує балансову вартість своїх основних засобів на показник зносу, та назвавши такий знос тенденцією до зменшення вартості предмету застави (частки ТОВ "Боріваж" в ТОВ "Агротермінал-Логістік", вартість якої залежить від вартості основних засобів ТОВ "Агротермінал-Логістік") висунув вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у тому числі з підстав погіршення забезпечення виконання зобов`язання - знецінення предмету застави. При цьому, виконання нормативно-правових актів щодо бухгалтерського обліку основних засобів, зокрема нарахування зносу (амортизації) не є знеціненням предмету застави, оскільки, ані первинна балансова вартість основних засобів, ані залишкова балансова вартість основних засобів не відображають справедливої вартості. Справедлива вартість - сума, за якою можна продати актив або оплатити зобов`язання за звичайних умов на певну дату (п. 4 Стандарту).

Таким чином, заявник стверджує, що вимога АТ КБ "Приватбанк" від 01.07.2021 вих. № 3.95.0.0.0/3-210701/9388 про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором №DNHSLON06941 від 13.12.2016 є неправомірною та незаконною, обставини на яких ґрунтується така вимога в частині знецінення предмету застави є неправдивими. Включення до вимоги неправдивих обставин свідчить про неправомірність такої вимоги в цілому та про відсутність настання правових наслідків від такої неправомірної вимоги.

ОСОБА_1 стверджує, що з огляду на те, що вимога АТ КБ "Приватбанк" від 01.07.2021 вих. № 3.95.0.0.0/3-210701/9388 про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором №DNHSLON06941 від 13.12.2016 є неправомірною та незаконною, а іншої вимоги АТ КБ "Приватбанк" не пред`являв ТОВ "Боріваж", у АТ КБ "Приватбанк" не виникло, та відповідно відсутнє право вимагати від ТОВ "Боріваж" дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. Тож, враховуючи викладене, а також керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України, у АТ КБ "Приватбанк" відсутнє право вимагати дострокового повернення ТОВ "Боріваж" усієї суми заборгованості за Кредитним договором №DNHSLON06941 від 13.12.2016.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що позов третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору виникає з одних і тих самих правовідносин, що і первісний позов АТ КБ "Приватбанк", що підтверджується змістом первісного позову, зокрема, підставами обох позовів є правовідносини, які виникли із договору застави частки у статутному фонді №DNHSLOK271016/DZ від 27.10.2016 та задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору повністю виключає задоволення позову АТ КБ "Приватбанк".

Відтак, заявник вважає необхідним вступити у справу № 904/9627/21 як третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору.

Як зазначалось вище, ухвалою суду від 24.11.2022 зазначену позову заяву повернуто без розгляду, як таку, що не спрямована на предмет спору між позивачем та відповідачем, а відтак, не є позовом третьої особи із самостійними вимогами.

Зазначений процесуальний документ суду першої інстанції і є предметом апеляційного оскарження у даній справі.

Повертаючи без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказана позовна заява третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору суперечить приписами ст.49 ГПК України, оскільки не спрямована на предмет спору між позивачем та відповідачем, наслідком чого є її повернення за ч.6 ст.180 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з приписів ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст. 4 ГПК України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Верховний Суд за таких міркувань зазначає, що реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм ГПК України.

У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем інша особа (третя особа) з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу, зокрема врегульовано нормами ст.49 ГПК України.

Зміст ч. 1 ст. 49 ГПК України свідчить, що необхідною умовою набуття іншою особою статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є дотримання таких критеріїв як:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам);

3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Дотримання цих критеріїв підлягає оцінці та з`ясуванню під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи з самостійними вимогами.

Аналогічний правовий висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/1610/20 від 30.11.2021, у справі №910/6681/20 від 10.02.2021, у справі №912/2751/16 від 11.11.2020, у справі №911/3132/17 від 05.12.2019.

Положеннями ст. 49 ГПК України окремо унормовано строк вступу у справу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Таким чином, Верховний Суд відзначає, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або кількох сторін.

При цьому позови таких осіб мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення ч. 5 ст. 49 та ч. 4 ст. 180 ГПК України та відповідати вимогам ст.ст. 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17 та від 12.06.2019 у справі № 916/542/18.

Отже, право на пред`явлення позовної заяви третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору не є абсолютним, подаючи позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо форми, змісту, строку подання, а також порядку її подання.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

За приписами статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу (частини 1-4 ст.180).

Зустрічний позов це вимога відповідача до позивача, тобто зустрічна вимога, що розглядається одночасно з первісним позовом. Зустрічний позов характеризується самостійністю матеріально-правової вимоги відповідача до позивача. Такий позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів. По-перше, право подання зустрічного позову має не будь-який учасник процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред`являється він до первісного позивача. По-друге, подання зустрічного позову є можливим лише у строк для подання відзиву. По-третє, зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас, подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним із первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі, а ст.180 ГПК України застосовується в тій частині, що відповідач за позовом третьої особи (який має збігатись з первісним відповідачем) має право подати на відповідну позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами зустрічну позовну заяву у визначений судом строк.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас, така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 916/1302/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спір між сторонами за первісним позовом виник із зобов`язальних відносин щодо невчасної сплати відповідачем процентів за користування кредитом з 26 вересня 2019 року по 25 грудня 2019 року та з 26 вересня 2020 року по 24 липня 2021 року, а також вчасного повернення частини позики, а тому позовною вимогою є стягнення заборгованості у розмірі 3 197 569 116,04 грн., яка складається з 2 867 989 340,94 грн. тіла кредиту та 329 579 775,10 грн. процентів за користування кредитом за період з 26 вересня 2019 року по 25 грудня 2019 року та з 26 вересня 2020 року по 24 липня 2021 року, яка виникла на підставі кредитного договору DNHSLON06941 від 13.12.2016, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Боріваж».

Відповідно до ч.1 ст.96 ГПК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

У свою чергу, ОСОБА_1 у своєму позові просить суд визнати відсутнім у АТ КБ «Приватбанк» право вимагати дострокового повернення заборгованості за кредитним договором № DNHSLON06941 від 13.12.2016.

Відтак, позов ОСОБА_1 направлений на визнання неправомірною вимоги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" в цілому та про відсутність настання правових наслідків від такої неправомірної вимоги, тому фактично є запереченням заявленим первісним позовним вимогам, що притаманно зустрічній позовній заяві, а не позову третьої особи із самостійними вимогами.

Між тим, процесуальним правом самостійно ініціювати зустрічний позов чи змінити сторони існуючого судового провадження треті особи за приписами чинного Господарського процесуального кодексу України не наділені.

В такому випадку позовна заява Заявника підлягає поверненню у зв`язку з тим, що вона не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в розумінні частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 904/9129/17.

Згідно частини 6 ст.180 Господарського процесуального кодекс України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

З огляду на те, що ст.49 ГПК України унормовано, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, має подати позовну заяву саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину, а в даному випадку таким вимогам подана ОСОБА_1 позовна заява не відповідає, оскільки означена особа взагалі не є стороною кредитного договору № DNHSLON06941 від 13.12.2016, судом першої інстанції здійснено обґрунтований висновок стосовно повернення позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами без розгляду.

Встановленими обставинами справи спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що підставами обох позовів є правовідносини, які виникли із договору застави частки у статутному фонді № DNHSLOK271016/DZ від 27.10.2016.

При цьому колегія суддів наголошує, що надаючи неправильного тлумачення статтям 49, 180 ГПК України апелянт помилково вважає, що достатньою підставою для прийняття позову третьої особи із самостійними вимогами є те, що позови є пов`язаними і задоволення позову третьої особи із самостійними вимогами може виключити повністю задоволення первісного позову, оскільки безпідставно ототожнює зустрічний позов із позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Щодо доводів скаржника про безпідставне не застосування судом до спірних відносин ст.174 ГПК України, щодо необхідності залишення позову третьої особи без руху, то вони не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 ст.49 ГПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

При цьому, як вже зазначалось вище, згідно правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 916/1302/18, ст.180 ГПК України застосовується в тій частині, що відповідач за позовом третьої особи (який має збігатись з первісним відповідачем) має право подати на відповідну позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами зустрічну позовну заяву у визначений судом строк. А позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас, така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Наслідком подання зустрічної позовної заяви, яка не відповідає вимогам ч.1 та ч.2 ст.180 ГПК України, є повернення зустрічної позовної заяви без розгляду згідно норми ч.6 ст.180 ГПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують того факту, що заявником позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, подано позовну заяву, яка не спрямована на первісний предмет позову та не до первісного відповідача, відтак, така заява не відповідає вимогам ст.49 ГПК України, а Кодексом передбачена пряма імперативна норма стосовно повернення зустрічного позову в разі невідповідності його нормам ч.2 ст.180 ГПК України (ч.6 ст.180 ГПК України).

Посилання апелянта на загальні норми національного законодавства, зокрема Конституцію України, Господарський процесуальний кодекс України, Закон України "Про судоустрій і статус суддів", практику Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя, гарантій справедливого судочинства, не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права Господарського процесуального кодексу України.

Слід наголосити, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Щодо наведених доводів апелянта, суд апеляційної інстанції також наголошує, що в даному випадку відсутні перешкоди заявнику у доступі до правосуддя, та порушення його права на справедливий розгляд справи судом упродовж розумного строку й ефективний судовий захист, оскільки право подати до однієї або декількох сторін позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення позовів третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, встановлених процесуальним законодавством. Тому повернення заявникові позовної заяви, поданої з порушенням вимог частин 1, 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17 та підтримана у постановах Верховного суду від 17 липня 2019 року у справі № 910/12449/18, від 20 травня 2019 року у справі № 916/1302/18, від 01.08.2019 у справі №916/1743/18.

Суд касаційної інстанції наголосив, що якщо позовна заява Заявника безпосередньо не спрямована на предмет спору між Позивачем і Відповідачем, зв`язок між вимогами Заявника та вимогами Позивача є лише опосередкованим і позов Заявника фактично містить вимогу, задоволення якої може унеможливити задоволення первісного позову, тому позов Заявника фактично є зустрічним позовом.

Необхідно підкреслити, що у зв`язку з наведеним Суд відхилив доводи Заявника про те, що при пред`явленні третьою особою самостійних вимог щодо предмета спору її дії розцінюються як дії відповідача при реалізації його права на пред`явлення зустрічного позову, тому треті особи мають право пред`явити позовну заяву, до якої застосовуються правила, що регулюють пред`явлення зустрічного позову.

За таких обставин, ухвала місцевого суду про повернення позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують викладених в ухвалі висновків суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Щодо доводів позивача про те, що дії апелянта носять ознаки зловживання правом, передбачені ст.43 ГПК України, то ці доводи відхиляються, з огляду на наступне.

Стаття 43 ГПК України носить назву «Неприпустимість зловживання процесуальними правами» та містить перелік дій, які можуть визнаватись таким зловживанням і наслідки вчинення таких дій. При цьому, за змістом частини першої цієї статті саме учасники процесу і їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами.

Так, склад учасників процесу наведений у ст.41 ГПК України і відповідно до частини першої цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Сторонами у даній справі є АТ КБ «Приватбанк» (позивач) і ТОВ «Боріваж» (відповідач); третіх осіб до участі у справі не залучено. При цьому, у даному випадку вирішувалось питання щодо позову третьої особи із самостійними вимогами ( ОСОБА_1 ), відтак, процесуальний статус цієї особи у справі ще не визначений. В той же час, норми ст.254 ГПК України надають можливість оскаржити в апеляційному порядку учасникам справи, особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Тому, оскільки зазначена особа звернулась до апеляційного господарського суду в порядку передбаченому законом зокрема ст.254 ГПК України, зі скаргою на ухвалу, передбачену ч.1 ст.255 ГПК України, вперше, то відсутні підстави для застосування вимог ст.43 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 у справі №904/9627/21 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 у справі №904/9627/21 залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 27.01.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін