ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року Справа № 924/1351/20 (924/97/22)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Олійник Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства „Рудпол" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 (повний текст - 28.09.2022) у справі №924/1351/20 (924/97/22) (суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Приватного підприємства „Рудпол", м.Хмельницький

до Колективного підприємства „Агрофірми „Проскурів", м. Хмельницький

про визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, який укладений між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів";

про визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020, який укладений між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів"

(в межах справи №924/1351/20 про банкрутство Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів")

за участю представників:

ПП "Рудпол" - Керницька І.Р.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 у справі №924/1351/20 (924/97/22) відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства „Рудпол" до Колективного підприємства „Агрофірми „Проскурів" про визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, який укладений між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів" та про визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020, який укладений між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Приватне підприємство „Рудпол" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт, зокрема зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність у ОСОБА_4 повноважень на укладення спірного договору, що не узгоджується з положеннями п.3.2.10, п.4.31.1 та п.4.3.2 Статуту ПП «Рудпол», змістом довідки від 28 січня 2022 року, змістом листа від 05 квітня 2022 року №05-04/2022, змістом листа від 19 квітня 2022 року №19/04/2022.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про допустимість, достовірність та вірогідність такого доказу як лист-погодження №5 від 19.02.2018, оскільки: вказаний лист-погодження прямо суперечить змісту листів від 19 квітня 2022 року №19/04/2022 та від 05 квітня 2022 року №05-04/2022; вказаний доказ засвідчено печаткою ПП «Рудпол», яка не була передана чинному керівництву ПП «Рудпол» та яка не використовується у господарській діяльності підприємства та містить підпис ОСОБА_4, яка не є учасником справи та безпідставно засвідчила такий доказ; в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують джерело отримання такого доказу, зважаючи на відсутність відповідача серед адресатів, що свідчить про його очевидну недопустимість; лист-погодження підписаний одноособово, що суперечить положенням статуту ПП «Рудпол» та ПАТ «Проскурів».

Суд першої інстанції погодився із твердженням позивача про обізнаність керівника Агрофірми «Проскурів» зі статутом ПП «Рудпол» та ПАТ «Проскурів», а отже, і про відсутність в ОСОБА_4 повноважень на укладення такого договору зважаючи на зміст статутів ПП «Рудпол» та ПАТ «Проскурів», відсутність згоди засновника ПП «Рудпол» на укладення спірного договору.

Апелянт також зазначає, що договір купівлі-продажу з відстроченням платежу від 03 серпня 2019 року укладався з недобросовісним контрагентом в особі Агрофірми «Проскурів» та направленим виключно на виникнення у агрофірми в майбутньому зобов`язань перед третіми особами, тобто договір укладався з метою приховування справжніх намірів учасників правочину.

Скаржник вважає, що договір переведення боргу є фіктивним, укладеним лише для виду, сторони не планували його виконання, а їх дії були направлені реалізацію майна та коштів агрофірми на користь третіх осіб, з метою подальшого ухилення від сплати кредитних зобов`язань перед реальними кредиторами.

Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що оспорюваний договір переведення боргу не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, укладення оспорюваного правочину використано його учасниками для уникнення сплати заборгованості перед позивачем, тобто з наміром завдати шкоди іншій особі, що є формою зловживання правом. Такі дії сторін правочину не відповідають критеріям добросовісності, справедливості та недопустимості зловживання правами. Зазначає про фраудаторність таких договорів.

Вважає протиправною та такою, що ухвалена з порушенням принципів та норм процесуального права ухвалу суду першої інстанції від 01.09.2022, якою залишено без задоволення заяву ПП «Рудпол» від 31.08.2022 про повернення до підготовчого провадження у справі №924/1351/20 (924/97/22) та залишено без задоволення заяву ПП «Рудпол» від 01.09.2022 про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки суд не вбачає підстав для повернення до підготовчого провадження та залучення ОСОБА_1 . Просить суд розглянути заперечення на ухвали суду в межах перегляду справи судом апеляційної інстанції та надати оцінку їх необґрунтованості.

На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 вересня 2022 року у справі №924/1351/20(924/97/22) та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги ПП «Рудпол», здійснити розподіл судових витрат.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1351/20 (924/97/22) у складі: головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Дужич С.П., суддя Павлюк І.Ю.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Листом від 26.10.2022 матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 07.11.2022.

Розпорядженням керівника апарату суду від 14.11.2022, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 7.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/1351/20(924/97/22) для передачі раніше визначеній колегії суддів по справі №924/1351/20(924/1175/21).

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1351/20 (924/97/22) у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 апеляційну скаргу Приватного підприємства „Рудпол" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 у справі №924/1351/20(924/97/22) - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: подати докази доплати судового збору у розмірі 3721,50 грн; подати заяву про поновлення строку з обгрунтуванням поважності причин такого пропуску.

29.11.2022 до суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжну інструкцію АТ "ПУМБ" №79 від 25.11.2022 про сплату судового збору у розмірі 3721,50 грн (електронний лист від 28.11.2022).

Ухвалою від 29.11.2022 поновлено Приватному підприємству „Рудпол" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 у справі №924/1351/20 (924/97/22), відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги 14.12.2022 об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано учасникам провадження у строк по 12.12.2022 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

13.12.2022 до суду від Арбітражного керуючого Колективного підприємства „Агрофірми „Проскурів" Рудого А.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу (лист від 12.12.2022).

У відзиві, зокрема зазначає про відсутність порушення порядку укладення договору, передбаченого положенням п.4.3.1 та п.4.3.2 статуту ПП «Рудпол» під час укладення спірного договору; відсутність порушення порядку передбаченого положенням п.3.2.10 статуту ПП «Рудпол» під час укладення спірного договору; наявність у ПП «Рудпол» попереднього погодження від ПАТ «Проскурів» на укладення правочинів з іншими юридичними особами.

Арбітражний керуючий доводить достовірність, вірогідність та допустимість листа-погодження від 19.02.2018 за вих.№5 як доказу по справі, зважаючи, що таке погодження датовано раніше наданих позивачем листів, які його спростовують та заперечують, слід вважати більш вірогідним погодження від 19.02.2018 №5, а не наступні листи, які це заперечують

Також зазначає, що наразі відсутні жодні процесуальні перешкоди для того, щоб заявити цей же позов повторно із залученням ОСОБА_1 , як відповідача. З огляду на це не заслуговують на увагу приведені скаржником висновки Верховного Суду, де йдеться про зайвий формалізм, оскільки в даному випадку не втрачена можливість процесуального захисту прав заявника.

Стверджує, що відсутність оплати може свідчити достеменно про не виконання договору стороною, його порушення, а не про його фіктивність, а з іншого боку, враховуючи укладання 18.11.2020 договору про переведення боргу, усі зобов`язання відповідача Агрофірми зарахувалися, що взагалі виключає врахування факту відсутності платежів на користь ПП «Рудпол».

Арбітражний керуючий звертає увагу, що про реально набуте за спірними договорами майно, свідчать матеріали інвентаризації, які подавалися до господарського суду у справу про банкрутство, в межах якої розглядається і цей спір, і які лягли в основу такого плану санації, який було затверджено ухвалою від 26.10.2022.

Також зазначає, що про неналежність відповідача за позовом не йдеться, оскільки позивач намагався не замінити відповідача, а залучити іншого додаткового, прав та інтересів якого позов стосується безпосередньо. Зазначене вказує на нерелевантність приведеної практики застосування процесуальних норм, оскільки у тій справі йшлося про відмову у задоволенні позовної вимоги що була адресована саме до не належного відповідача.

З метою доведення обставини набуття майна за спірним договором, про що у суді першої інстанції не йшлося, а така підстава з`явилася лише у апеляційній скарзі, просить долучити до матеріалів справи інвентаризаційний опис необоротних активів від 31.12.2021.

На підставі викладеного просить суд апеляційну скаргу Приватного підприємства „Рудпол" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 у справі №924/1351/20 (924/97/22) - без змін.

14.12.2022 на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшли пояснення на апеляційну скаргу аналогічні зі змістом відзиву арбітражного керуючого.

Представник ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу Приватного підприємства „Рудпол" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 у справі №924/1351/20 (924/97/22) - без змін. Крім цього, з огляду на часті непередбачувані перебої енергопостачання, що є загальновідомим, просить поновити пропущений строк подачі цього звернення.

Розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку для подання письмових пояснень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Верховний Суд, визначаючи особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан (оприлюднено 04.03.2022 на офіційному сайті Верховного Суду), вказав, що запровадження воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Також, Рада суддів України 02.03.2022 опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до п.6 яких судам необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків.

04.03.2022 було видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Згідно з даним наказом Голови Верховного Суду запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Верховний Суд зазначив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

З огляду на введення в Україні військового стану, часті непередбачувані перебої енергопостачання, незначний пропуск строку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поновлення представнику ОСОБА_1 строку для подання письмових пояснень.

У судовому засіданні 14.12.2022 представник Приватного підприємства „Рудпол" підтримала доводи апеляційної скарги, а також надала пояснення по справі. Представник ОСОБА_2 заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, а також надав пояснення по справі.

Ухвалою від 14.12.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.01.2023 об 11:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4(ВКЗ). Доручено Господарському суду Хмельницької області забезпечити представнику ПП "Рудпол" та представнику кредитора Полторацького А.С. участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 14.12.2022 задоволено клопотання представника КП "Агрофірма "Проскурів" - Венгера Д.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 25.01.2023 представник ОСОБА_2 та представник КП "Агрофірма "Проскурів" не вийшли на відеоконференцзв`язок. Як стало відомо суду - через відсутність електропостачання у Господарському суді Хмельницької області та у представника КП "Агрофірма "Проскурів".

При цьому, представник Приватного підприємства „Рудпол" вийшла на відеоконференцзв`язок за допомогою системи «Easycon».

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, доводи детально викладені у відзиві та письмових поясненнях, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції несе учасник справи, позицію представника ОСОБА_2 було заслухано у судовому засіданні 14.12.2022, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

У судовому засіданні 25.01.2023 представник Приватного підприємства „Рудпол" підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 у справі №924/1351/20(924/97/22) та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги ПП «Рудпол».

Розглядом матеріалів справи встановлено.

У погодженні від 19.02.2018 за вих.№5 ПАТ „Проскурів" попередньо погодило правочини юридичних осіб, у вищому органі управління яких ПАТ „Проскурів" має вирішальну кількість голосів, із іншими юридичними особами, яких при укладенні цього правочину представляє особа, що одночасно є головою наглядової ради ПАТ „Проскурів" або його керівником. У погодженні зазначено, що повноваження членів дирекції закінчилися, а нові члени не обрані. Дане погодження підписане Генеральним директором ПАТ „Проскурів" ОСОБА_5 та адресоване юридичним особам, серед яких ПП „Рудпол".

03.08.2019 між Приватним підприємством „Рудпол" в особі директора ОСОБА_4, яка діє на підставі Статуту (далі - Підприємство) та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту (далі - Агрофірма) укладено договір купівлі-продажу з відстроченням, відповідно до п.1.1. якого Підприємство продає Агрофірмі належне йому на праві власності майно з відстрочкою платежу, а саме:

- обладнання лінії з розливу води згідно додатку №1, яке знаходиться у належних Підприємству приміщеннях по вул. Глушенкова 2/6, що розташоване на належній Агрофірмі земельній ділянці за ціною 700000,00 грн (п.п.1.1.1.);

- обладнання міні-броварні, згідно з додатком №2, яке знаходиться у приміщенні ресторану „Жовтневий" по вул.Проскурівська, 44 у м.Хмельницькому за ціною 800000,00 грн (п.п. 1.1.2.);

- КТП-616,-250 кВа, коеф.80, 1972 р.в. у м.Хмельницькому, за ціною 150000,00 грн (п.п. 1.1.3.).

Як погодили сторони у п.1.4. договору право власності на майно виникає у Агрофірми з моменту повного розрахунку. У разі часткового розрахунку право власності переходить лише на відповідну частину майна.

Відповідно до п.4.2. договору Агрофірма зобов`язана розрахуватися за майно або його частину не пізніше 18 місяців з моменту підписання договору.

Пунктом 2.2. договору погоджено, що передача майна здійснюється за Актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.3.1. договору Підприємство, як до повного розрахунку, так і після нього має право використовувати майно у власній господарській діяльності без передачі його у користування третім особам без дозволу Агрофірми.

Як встановлено п.3.2. договору Підприємство до моменту передачі майна має право безперешкодно використовувати земельні ділянки, на яких його майно знаходиться, з метою його експлуатації без будь-якого відшкодування на користь Агрофірми.

Згідно до п.3.3. договору протягом 18 місяців з моменту розрахунку Підприємство залишає за собою право безоплатного використання у своїй діяльності відчуженого майна.

Відповідно до п.3.4. договору Агрофірма протягом 18 місяців з моменту передачі їй придбаного майна має право безоплатного використання на праві оренди приміщень у яких майно на момент підписання цього договору знаходилося.

Як погодили сторони у п.4.2. договору Агрофірма зобов`язана розрахуватися за майно або його частину не пізніше 18 місяців з моменту підписання договору.

Договір підписаний директором ПП „Рудпол" ОСОБА_4 та Головою правління Агрофірми „Проскурів" ОСОБА_3

18.11.2020 між Приватним підприємством „Рудпол" в особі директора ОСОБА_4, яка діє на підставі Статуту (далі - Підприємство) та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту (далі - Агрофірма), за погодженням на підставі ст.520 ЦК України із ОСОБА_1 (Кредитор), який має грошові вимоги до Підприємства у розмірі 2024289,82 грн, що набуті ним на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.12.2019, укладено договір переведення боргу.

В укладеному договорі переведення боргу з метою врегулювання зобов`язань Агрофірми, як покупця, за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, сторони домовилися про наступне.

Відповідно до п.1 договору переведення боргу, боргові зобов`язання Підприємства перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої Підприємству фінансової допомоги у розмірі 1650000,00 грн переводяться на Агрофірму, яка буде зобов`язана сплатити зазначену суму Кредитору не пізніше 2020 року.

Згідно п.2 договору переведення боргу, таке переведення боргу на Агрофірму розглядається сторонами, як зарахування її зобов`язань з оплати 1650000,00 грн за придбане майно за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, за яким Агрофірма придбала у Підприємства обладнання лінії з розливу води, обладнання міні-броварні та КТП-616, 250 кВа, коеф. 80, 1972 р.в.

Решта боргових зобов`язань у розмірі 374289,82грн перед Кредитором залишаються за Підприємством, яке зобов`язане сплатити зазначену суму Кредитору не пізніше 2020 року (п.3 договору переведення боргу).

Договір переведення боргу підписаний директором ПП „Рудпол" ОСОБА_4, Головою правління Агрофірми „Проскурів" ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Згідно довідки ПП „Рудпол" від 28.01.2022, станом на 03.08.2019р. на балансі ПП „Рудпол" обліковувалося наступне майно, яке є основними засобами підприємства:

1. Обладнання лінії з розливу води, що знаходиться у приміщенні по вул. Глушенкова, 2/6 м. Хмельницький, а саме: пакувальна машина - 1 шт.; етикетарка - 1 шт.; закрутка пнемо - 1 шт.; машина на 36 кранів - 1 шт.; шафа розігріву - 1 шт.; ємність для води - 1 шт.; фільтр тонкої очистки - 1 шт.; змішувач - 1 шт.; прес-форма - 1 шт.; палетообмотчик - 1 шт.

2. Обладнання міні-броварні, яке належить ПП „Рудпол" та знаходиться у приміщенні ресторану „Жовтневий" по вул. Проскурівська, 44 м. Хмельницький: циліндрично-конічний котел бродіння з нержавіючої сталі - 2 шт.; солододробарка двоваликова з нержавіючої сталі з опорними ногами - 1 шт.; двопосудне варочне відділення з нержавіючої сталі - 1 шт.; циліндрично-конічний лагерний танк з нержавіючої сталі - 3 шт.; пластинчастий охолоджувач пивного сусла - 1 шт.; апарат для мийки і розливу в кеги - 1 шт.; насос водяний - 1 шт.

3. КТП-616 (607), 250 кВа, коеф. 80, 1972 р.в. за адресою м.Хмельницький.

В листі від 05.04.2022 за №05-04/2022 ПП „Рудпол" повідомило, що договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 укладений між ПП „Рудпол" в особі директора ОСОБА_4, яка діяла на підставі Статуту та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління ОСОБА_3, та договір переведення боргу від 18.11.2020 укладений між ПП „Рудпол" в особі директора ОСОБА_4, яка діяла на підставі Статуту та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління ОСОБА_3 не затверджувалися, не схвалювалися та не погоджувалися вищим органом управління ПП „Рудпол".

05.04.2022 адвокат Керницька О.В. звернулася до ПАТ „Проскурів" з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію чи приймало ПАТ „Проскурів", як засновник ПП „Рудпол" рішення (надавало свою згоду, схвалювало) на вчинення значних правочинів, а саме - з продажу основних засобів підприємства чи будь-яких інших правочинів.

Листом від 19.04.2022 за вих.№19/04/2022 ПАТ „Проскурів" повідомило адвоката Керницьку О.В., що не затверджувало жодних угод про відчуження основних засобів підприємства та не приймало рішень, які б свідчили про схвалення договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 03.08.2019, який укладено між ПП „Рудпол" в особі директора ОСОБА_4, що діяла на підставі Статуту, та КП „Агрофірма „Проскурів" в особі голови правління ОСОБА_3 Також повідомлено, що в архівних документах товариства відсутні рішення ПАТ „Проскурів" як єдиного засновника ПП „Рудпол", які б стосувалися схвалення договорів із КП „Агрофірма „Проскурів" в особі голови правління ОСОБА_3, додатково зазначено, що ПАТ „Проскурів" не було відомо про обставини укладення договору переведення боргу від 18.11.2020.

З інвентаризаційного опису необоротних активів КП Агрофірма «Проскурів» від 31.12.2021 вбачається наявність на балансі агрофірми наступного майна: пакувальна машина, етикетарка, закрутка пневмо, машина на 36 кранів, шафа розігріву, ємність для води, фільтр тонкої очистки, змішувач, прес-форма, папетообмотчик, целіндрічно-конічний котел бродіння з Н/С, солододробарка двоваликова з Н/С, двопосудне варочне відділення 3 Н/С з мідним покриттям, целіндрічно-конічний лагерний танк з Н/С, пластинчастий охолоджувач пивного сусла, апарат для мийки і розливу в кеги, насос водяний, КТП-616(607), 250 кВт, коеф.80, 1972р. (разом на суму 1650000 грн).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, письмових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ч.ч.1-3, 5, статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №910/2219/19, від 21.11.2019 у справі №910/2233/19).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, колегія суддів зазначає наступне.

За доводами позивача, директор ПП „Рудпол" ОСОБА_4 в порушення вимог п.п.4.3.1., 4.3.2. Статуту, 03.08.2019 уклала від імені підприємства договір купівлі-продажу з відстроченням та розпорядилася основними засобами підприємства, продавши їх Агрофірмі „Проскурів" без попередньої згоди та схвалення засновником. Вважає, що договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 є недійсним, оскільки директор ПП „Рудпол" всупереч вимогам Статуту відчужила відповідачеві основні засоби підприємства на загальну суму 1650000,00 грн, не маючи при цьому необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Як вбачається з положень статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України, юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Згідно ч.3 ст.92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 від імені ПП „Рудпол" (продавця) підписаний директором ОСОБА_4

Як вбачається з п.4.3. Статуту ПП „Рудпол" директор Підприємства вправі без довіреності здійснювати дії від імені Підприємства та вирішувати питання оперативного характеру, зокрема:

- укладати від імені Підприємства угоди, в т.ч. господарські договори, крім угод про розпорядження основними засобами (визначених Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належить Підприємству. Угоди про розпорядження основними засобами можуть бути підписані директором тільки після попередньої згоди засновника, що оформляється протоколом засідання дирекції ПАТ „Проскурів" (п.4.3.1.);

- розпоряджатись від імені Підприємства її майном та коштами, крім основних засобів (визначених Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належить Підприємству (п. 4.3.2 Статуту).

Згідно положень п.п.3.2.10 п.3.2 Статуту ПП „Рудпол" до компетенції засновника Підприємства належить, зокрема: затвердження угод:

- укладених на суму, що перевищує суму еквівалентну одній тисячі доларів США за курсом Національного банку України на момент укладення угоди (такі угоди набирають чинності лише після цього затвердження);

- про відчуження основних засобів (визначених положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належать підприємству.

Як вбачається з п.1.2., 3.1 Статуту ПП „Рудпол" вищим органом управління ПП „Рудпол" є її засновник - ПАТ „Проскурів", повноваження якого виконує його орган управління поточною діяльністю (дирекція).

Згідно довідки ПП „Рудпол" від 28.01.2022, майно, яке є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу станом на 03.08.2019 обліковувалося на балансі ПП „Рудпол" як основні засоби підприємства.

Отже, згідно положень Статуту ПП „Рудпол" угоди про розпорядження основними засобами можуть бути підписані директором тільки після попередньої згоди засновника, договір про відчуження основних засобів підлягає затвердженню засновником.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що у погодженні від 19.02.2018 за вих.№5 ПАТ „Проскурів" попередньо погодило правочини юридичних осіб, у вищому органі управління яких ПАТ „Проскурів" має вирішальну кількість голосів, із іншими юридичними особами, яких при укладенні цього правочину представляє особа, що одночасно є головою наглядової ради ПАТ „Проскурів" або його керівником.

Як вбачається зі змісту погодження, необхідність у його прийнятті виникла у зв`язку із потребою у виробничій діяльності ПАТ „Проскурів" та його юридичних осіб укладати договори. У погодженні враховано, що юридичні особи (адресати) повинні погоджувати із ПАТ „Проскурів" в особі його дирекції певні свої правочини, зокрема, і тоді коли керівником контрагента є особа, що одночасно є головою наглядової ради ПАТ „Проскурів" або його керівника. При цьому, наголошено, що повноваження членів дирекції ПАТ „Проскурів" закінчилися, а нові члени не обрані.

Дане погодження підписане Генеральним директором ПАТ „Проскурів" ОСОБА_5 та адресоване юридичним особам, в тому числі ПП „Рудпол".

Договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 від імені КП „Агрофірма „Проскурів" підписаний головою правління ОСОБА_3, який виконував повноваження голови наглядової ради ПАТ „Проскурів", що не заперечується позивачем та в силу ч.1 ст.75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих.№5 свідчить про попередню згоду засновника на укладення ПП „Рудпол" договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Щодо посилання позивача на те, що виконавчим органом ПАТ „Проскурів", який має погоджувати укладення ПП „Рудпол" відповідних договорів є дирекція Товариства, а не Генеральний директор, місцевий господарський суд вірно зазначив, що погодження від 19.02.2018 за вих.№5 підписано Генеральним директором ПАТ „Проскурів" ОСОБА_5 саме через відсутність повноважень у членів дирекції ПАТ „Проскурів" та у зв`язку із потребою юридичних осіб ПАТ „Проскурів" укладати договори під час здійснення виробничої діяльності, а тому згода (погодження) не могла бути оформлена протоколом дирекції ПАТ „Проскурів", як це визначено у п.4.3.1. Статуту ПП „Рудпол".

З огляду на наявність погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих.№5, не приймаються до уваги лист ПП „Рудпол" від 05.04.2022 за №05-04/2022 та лист ПАТ „Проскурів" від 19.04.2022 за вих.№19/04/2022, в яких міститься інформація з приводу відсутності рішень засновника про схвалення та затвердження спірних договорів.

Щодо твердження позивача про наявність сумнівів у справжності поданого відповідачем погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих.№5, приймається до уваги, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції, за клопотанням позивача, відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України судом було витребувано у розпорядника майна, в.о. керівника КП „Агрофірма „Проскурів" Рудого А.М. оригінал погодження від 19.02.2018 №5. Позивач вказував, що заявлення клопотання про витребування оригіналу погодження зумовлене ймовірною необхідністю в підготовчому засіданні заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та експертизи щодо давності виготовлення наданого погодження від 19.02.2018 №5.

Як свідчать матеріали справи, в підготовчому засіданні суду першої інстанції 19.07.2022 розпорядником майна боржника було надано оригінал погодження №5 від 19.02.2018, який був оглянутий представником позивача, однак клопотань про призначення експертизи заявлено (подано) не було.

Таким чином наявні у позивача сумніви щодо справжності поданого відповідачем погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих.№5 не підтвердженні будь-якими доказами.

Отже, твердження позивача щодо відсутності повноважень у директора продавця (ПП „Рудпол") на укладення спірного договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наявність попереднього погодження власником продавця правочинів його юридичних осіб з іншими особами, яких при укладанні таких правочинів представляє особа, що одночасно є головою наглядової ради чи його керівником (лист №5 від 19.02.2018) та зважаючи, що від імені покупця - КП "Агрофірми "Проскурів" спірний договір підписано ОСОБА_3 , який також виконував повноваження голови наглядової ради ПАТ „Проскурів".

При цьому, апелянт зазначав, що КП „Агрофірма „Проскурів" було обізнане про відсутність необхідного обсягу повноважень у директора ПП „Рудпол", оскільки в договорі міститься умова про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту.

Як встановлено ч.3 ст.92 Цивільного кодексу України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №668/13907/13-ц)

Позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №668/13907/13-ц, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 11.10.2019 у справі №910/13731/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 924/491/17, від 03.02.2022 у справі №926/894/21.

Судом враховується, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2022 у справі №924/658/20.

Договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту підприємства, що встановлює повноваження зазначеної особи та свідчить про обізнаність відповідача зі Статутом позивача у частині, яка стосується відповідних повноважень, зокрема щодо підписання директором ПП „Рудпол" угод про розпорядження основними засобами після попередньої згоди засновника.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, наявність попереднього погодження ПАТ „Проскурів" на укладення відповідних правочинів (погодження від 19.02.2018 за вих.№5) підтверджує наявність у директора ПП „Рудпол" (продавця) повноважень на укладення договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Тому посилання позивача про обізнаність відповідача зі Статутом ПП „Рудпол" не свідчить про відсутність повноважень у директора ПП „Рудпол" на укладення спірного договору купівлі-продажу.

Щодо твердження апелянта про фіктивність договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 03.08.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач звертав увагу, що відповідач не виконав обов`язку щодо оплати коштів за договором купівлі-продажу з розстроченням і намірів його виконувати не мав, що на думку позивача свідчить про фіктивність договору та не спрямованість на виконання взятого на себе зобов`язання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. Якщо сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №925/1453/16).

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №912/574/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи та встановленими обставинами не підтверджується наявність у сторін спірного правочину умислу, інших цілей, ніж передбачені правочином, невідповідність внутрішньої волі сторін зовнішньому її прояву, відсутність намірів щодо настання правових наслідків договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Погодження сторонами спірного договору 18-місячного терміну для здійснення оплати майна за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 (п.4.2. договору) не свідчить про те, що такий договір укладений з метою ухилення відповідача від перерахування коштів за договором, оскільки ст.627 ЦК України закріплює свободу договору, а відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, визначений сторонами 18-місячний термін оплати з моменту підписання договору не є ознакою фіктивності такого договору.

Посилання позивача на відсутність надходження жодних коштів на рахунок ПП „Рудпол" з 03.08.2019 по 18.11.2020 (укладення договору переведення боргу) також не може свідчити про фіктивність договору та не спрямованість на виконання взятого на себе відповідачем зобов`язання, з огляду на погоджений в п.4.2. договору строк оплати.

Про реально набуте за спірними договорами майно також свідчить інвентаризаційний опис необоротних активів КП Агрофірма «Проскурів» від 31.12.2021.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 12.01.2022 у справі №910/429/20).

Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення кінцевого строку оплати з метою врегулювання зобов`язань Агрофірми „Проскурів", як покупця, за договором купівлі-продажу з відстроченням, 18.11.2020 між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів", за погодженням із ОСОБА_1 (Кредитор ПП „Рудпол"), укладено договір переведення боргу, в якому сторони домовилися, зокрема, про таке:

- боргові зобов`язання Підприємства (ПП „Рудпол") перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої Підприємству фінансової допомоги у розмірі 1650000,00 грн. переводяться на Агрофірму (п.1 договору);

- таке переведення боргу на Агрофірму розглядається сторонами, як зарахування її зобов`язань з оплати 1650000,00 грн. за придбане майно за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, за яким Агрофірма придбала у Підприємства обладнання лінії з розливу води, обладнання міні-броварні та КТП-616, 250 кВа, коеф. 80, 1972 р.в. (п. 2 договору).

- решта боргових зобов`язань у розмірі 374289,82 грн. перед Кредитором залишаються за Підприємством, яке зобов`язане сплатити зазначену суму Кредитору не пізніше 2020 року (п. 3 договору).

Таким чином, внаслідок укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 позивач отримав справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів, а саме, зменшення боргових зобов`язань ПП „Рудпол" перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої позивачу фінансової допомоги в розмірі грошових коштів, які мав сплатити відповідач - Агрофірма „Проскурів" за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та фактичні обставини справи, позивачем не доведено відсутність у сторін договору наміру досягти правового результату внаслідок укладення договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, а тому твердження позивача про фіктивність оспорюваного договору від 03.08.2019 не підтверджується будь-якими доказами.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач стверджує, що договір переведення боргу від 18.11.2020 є недійсним з тих підстав, що укладався на основі недійсного договору купівлі-продажу з відстроченням, а також укладений ОСОБА_4 без схвалення засновників ПП „Рудпол". Зазначає, що укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 не мало на меті настання реальних наслідків та повернення коштів, а вчинений з метою виведення коштів з Агрофірми „Проскурів" на користь третіх осіб, що свідчить про його фіктивність.

Враховуючи, що вище було встановлено безпідставність доводів позивача стосовно відсутності повноважень у директора ПП „Рудпол" на укладення спірного договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, відсутні підстави для визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020 з цих самих підстав.

Також, позивачем не було доведено, що укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 не мало на меті настання реальних наслідків, оскільки в останньому чітко визначені його правові наслідки для кожної сторони договору (ПП „Рудпол", Агрофірма „Проскурів" та ОСОБА_1 ).

А тому, як вірно встановив суд першої інстанції, твердження позивача про фіктивність договору переведення боргу від 18.11.2020 є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Також позивач зауважив, що ПП „Рудпол", як платник податку на додану вартість не надало до контролюючого органу підтверджуючі документи про здійснення господарської операції, не сформувало податкову накладну та не подало її на реєстрацію у передбачений законодавством спосіб ні після укладення договору купівлі-продажу з відстроченням ні протягом встановлених 18 місяців, ні після укладення договору переведення боргу від 18.11.2020, що на думку позивача свідчить про його фіктивність.

Однак, як вірно відмітив суд першої інстанції, неподання позивачем податкової декларації за результатами вчинення правочину може свідчити про недотримання норм чинного податкового законодавства, у разі встановлення відповідними контролюючими органами порушення, втім не може самостійно слугувати підтвердженням фіктивності правочину (висновок Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №912/574/21).

Крім цього, позивач зазначав, що оспорювані договори мають ознаки фраудаторного правочину, оскільки укладалися на шкоду реальним кредиторам з метою створення штучних умов для банкрутства, а тому є всі підстави для визнання їх недійсними.

Договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора (постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №905/2030/19 (910/11174/19)).

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку (висновок Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, за умовами оспорюваного договору купівлі-продажу з відстроченням, КП "Агрофірма "Проскурів" жодного майна не відчужувало, а набувало на вигідних для своєї господарської діяльності умовах - з відстрочкою платежу, а внаслідок укладення договору переведення боргу у КП "Агрофірма "Проскурів" не виникли додаткові зобов`язання, а лише відбулася зміна кредитора - з ПП „Рудпол" на ОСОБА_1 .

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, внаслідок укладення спірних договорів відсутнє порушення будь-яких прав позивача, як кредитора, оскільки внаслідок укладення договору переведення боргу припинилися грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу з відстроченням за рахунок зменшення боргових зобов`язань ПП „Рудпол" перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої позивачу фінансової допомоги.

Таким чином, оскаржувані правочини не можуть вважатися такими, що укладені з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, а також не є такими, що укладені на шкоду кредиторам, зокрема ПП „Рудпол", тому не підлягають кваліфікації, як фраудаторні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено порушення його прав з боку КП „Агрофірма „Проскурів" внаслідок укладення договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договору переведення боргу від 18.11.2020, а тому у суду першої інстанції було відсутні підстави для визнання недійсним спірних договорів.

Крім вже зазначеного, як вірно відмітив суд першої інстанції, позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договору переведення боргу від 18.11.2020 заявлені до Агрофірми „Проскурів". Разом з тим, сторонами (учасниками) договору переведення боргу від 18.11.2020, окрім КП „Агрофірма „Проскурів" та ПП „Рудпол" є також ОСОБА_1 , який погоджував таке переведення боргу, без чого, відповідно до ст. 520 ЦК України, воно не могло відбутися.

Відповідно до договору переведення боргу ОСОБА_1 набув грошові вимоги до КП „Агрофірма „Проскурів", зобов`язання якого виникли на підставі договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Тобто, первісною підставою виникнення боргового зобов`язання КП „Агрофірма „Проскурів" перед ОСОБА_1 є договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договору переведення боргу від 18.11.2020 стосуються також ОСОБА_1 , який не є відповідачем у даній справі.

Позивачем заявлялося до суду першої інстанції клопотання про залучення ОСОБА_1 в якості співвідповідача.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, враховуючи, що ПП „Рудпол" не було доведено, що він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача (ч. 3 ст. 48 ГПК України). При цьому як вбачається зі змісту позовних вимог та їх обґрунтування, позивач усвідомлював про виникнення за спірними договорами правовідносин з ОСОБА_1 .

Тому судом правомірно постановлено ухвалу від 19.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, про залишення без задоволення клопотання позивача від 05.09.2022 про залучення співвідповідача.

Оскільки позов не заявлено до ОСОБА_1 , який нарівні з КП „Агрофірма „Проскурів" має бути відповідачем за даним позовом, проте не був залучений внаслідок невчинення вчасно позивачем відповідних дій, зазначене також є підставою для відмови в позові.

Позивач звертався до суду першої інстанції з заявами від 31.08.2022 про повернення до підготовчого провадження у справі №924/1351/20 (924/97/22) та від 01.09.2022 про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи.

Господарський суд Хмельницької області в ухвалі від 01.09.2022, відповідно до норм процесуального права, правомірно відмовив у задоволенні зазначених клопотань з огляду на відсутність вагомих обставин для повернення до підготовчого провадження та залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи.

Отже, колегією суддів не встановлено порушення Господарським судом Хмельницької області норм Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України,)

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок Господарського суду Хмельницької області про відмову у задоволенні позову Приватного підприємства „Рудпол" до Колективного підприємства „Агрофірми „Проскурів" про визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та про визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не може бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Рудпол" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.09.2022 у справі №924/1351/20 (924/97/22) - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30.01.2023.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.