РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2023Справа № 910/17302/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення представників сторін, справу № 910/17302/21

за позовом Дочірнього підприємства "Український термінал";

до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України";

про повернення 177 451,03 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Український термінал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 177 451,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача безпідставно списаних грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 позовну заяву Дочірнього підприємства "Український термінал" залишено без руху.

05.11.2021 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

07.12.2021 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 08.11.2021 була направлена на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 18.11.2021 уповноваженим особам.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2018 між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі- відповідач, кредитор), Дочірнім підприємством "Український термінал" (далі - позивач, поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Ніко" (далі - позичальник) було укладено договір поруки №18-48ZP0020 (далі - договір поруки).

У цьому договорі наведені нижче терміни використовуються у такому значенні: 1.1.1. Кредитний договір - Генеральна кредитна угода від 11.04.2012 №151112№2 (з усіма чинними договорами, укладеними у рамках вказаної Генеральної кредитної угоди, у тому числі після набуття чинності цим договором, які їй підпорядковуються, є додатками до неї, її невід`ємними частинами та складають з нею єдиний документ, а також з усіма чинними змінами, доповненнями, додатками та додатковими угодами до неї, у тому числі внесеними та укладеними після набуття чинності цим договором, які є її невід?ємними частинами та складають з нею єдиний документ), укладена між кредитором та позичальником, відповідно до якої кредитор та позичальник проводять (здійснюють) кредитні операції (у тлумаченні Закону України "Про банки і банківську діяльність") у рамках ліміту Генеральної кредитної угоди у розмірі еквівалент 120 473 711,10 гривень, зі строком кредитування до 06.09.2028, а також на інших умовах, визначених вказаною Генеральною кредитною угодою, у тому числі договорами, укладеними у рамках вказаної Генеральної кредитної угоди, у тому числі після набуття чинності цим договором.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 договору поруки, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне виконаним позичальником основного зобов`язання в повному обсязі. Поручитель зобов`язується виконувати умови цього договору у разі припинення позичальника, а саме солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне виконання основного зобов`язання в повному обсязі будь-якими правонаступниками позичальника.

04.02.2019 між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (банк) та Дочірнім підприємством "Український термінал" (клієнт) було укладено договір про розрахункове обслуговування за допомогою системи iFOBS №173/2176467 (далі - договір), відповідно до умов якого у рамках цього договору банк за допомогою системи надаватиме клієнту послуги щодо його розрахункового обслуговування на підставі електронних документів, створених і переданих клієнтом до банку (у тому числі в частині здійснення операцій з відкриття, зміни і закриття рахунків, операцій документарного оформлення, проведення і підтвердження розрахунків, операцій, що забезпечують виконання розрахунків або є їх складовою частиною, а також інших операцій і дій, які є можливими у рамках системи), а клієнт зобов`язується оплачувати Послуги на умовах, визначених цим договором. Надання послуг здійснюється банком після прийняття банком відповідних електронних документів.

Відповідно до п.5.3 договору, цим клієнт доручає банку, а банк має право здійснювати (необмежену кількість разів) договірне списання грошових коштів з рахунка у розмірі, що становитиме вартість наданих банком клієнту послуг та, у разі придбання клієнтом захищеного (-них) носія (-їв) ключа (-ів), вартість такого (-их) носія (-їв) ключа (-ів), визначені відповідно до тарифів, нормативних документів банку і положень цього договору, у розмірі неустойки (у вигляді штрафів або пені) за неналежне виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором, визначеної згідно з чинним законодавством України, цим договором і нормативними документами банку, а також у розмірі платежів, що повинні виконуватися клієнтом на користь банку згідно з умовами інших договорів, укладених між сторонами.

Згідно з п.5.4 договору, договірне списання грошових коштів банк має право здійснювати у випадках настання термінів погашення відповідної заборгованості клієнта (у тому числі у випадках початку періодів, встановлених для погашення відповідної заборгованості клієнта) та у випадках прострочення погашення відповідної заборгованості клієнта.

Право банку на договірне списання грошових коштів, встановлене цим договором, може реалізовуватися банком першочергово по відношенню до виконання будь-яких інших доручень клієнта щодо списання грошових коштів з рахунка (п.5.6 договору).

25.08.2021 з рахунку Дочірнього підприємства "Український термінал" № НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк"), останнім було списано з рахунку позивача грошові кошти у розмірі 168 846,87 грн із зазначенням призначення платежу: "догов.спис.коштів з метою погаш.грош.зобов`яз.ТОВ "Торговий дім-Ніко" за КД укл.в рамк.Ген.дог.№151112 №2_11.04.12 на підст.п.2.1 ДП №18-48ZP0020 від 07.09.18", що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем неправомірно було списано грошові кошти з рахунку позивача, оскільки умовами договору поруки не передбачено право банку на договірне списання коштів з рахунку. За таких підстав, позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" безпідставно списані грошові кошти у розмірі 168 846 грн 87 коп. та пеню у розмірі 8 604 грн 16 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що умовами договору про розрахункове обслуговування за допомогою системи iFOBS №173/2176467 передбачено право банку на проведення договірного списання, у зв`язку з наявністю заборгованості позичальника за кредитним договором №151112N2 від 11.04.2012 та направленням на адреси поручителів вимоги про погашення заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства "Український термінал" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору про розрахункове обслуговування за допомогою системи iFOBS №173/2176467 від 04.02.2019 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

У відповідності з частиною 2 статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.08.2021 з рахунку Дочірнього підприємства "Український термінал" № НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк"), останнім було списано з рахунку позивача грошові кошти у розмірі 168846,87 грн. із зазначенням призначення платежу: "догов.спис.коштів з метою погаш.грош.зобов`яз.ТОВ "Торговий дім-Ніко" за КД укл.в рамк.Ген.дог.№151112 №2_11.04.12 на підст.п.2.1 ДП №18-48ZP0020 від 07.09.18", що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Судом встановлено, що 11.04.2012 між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Ніко" (Позичальник) було укладено Генеральну кредитну угоду №151112N2.

В рамках Генеральної угоди між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Ніко" було укладено кредитний договір №151313K8 від 14.06.2013, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. Кредит надається позичальнику шляхом відкриття невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 114 312 358,13 грн строком до 06.09.2028, але не більше ніж строк дії Генеральної угоди.

Пунктом 8.1.2 кредитного договору передбачено право Банку вимагати виконання грошових зобов`язань за цим договором у повному обсязі у випадках, передбачених підпунктами 9.2.7 - 9.2.8 цього договору, у строки, передбачені підпунктами 9.2.7 - 9.2.8 цього договору. Крім того, позичальник зобов`язався здійснити погашення кредиту, процентів за кредитом, комісій та інших платежів за кредитним договором у повному обсязі протягом 10 (десяти) банківських днів з дня відправлення банком позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення, якщо: - порушено провадження в справі про банкрутство позичальника та/або поручителя (п. 9.2.8.1 кредитного договору); - допущено прострочення термінів виконання грошових зобов`язань за будь-яким договором, забезпеченням за яким виступає предмет застави/ іпотеки, наданий згідно з гарантійними документами у забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, та банком направлено вимоги щодо дострокового виконання грошових зобов`язань за такими договорами частково/ у повному обсязі, а також у разі, якщо у позичальника та/або поручителя виникла прострочена заборгованість перед банком за будь-яким договором, укладеним ним із банком (п. 9.2.8.2 кредитного договору).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, були укладені договори поруки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко авто інвест" №18-48ZP0011 від 07.09.2018, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко інвест" №18-48ZP0015 від 07.09.2018, з Дочірнім підприємством "Український термінал" №18-48ZP0020 від 07.09.2018.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 договорів поруки, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне виконаним позичальником основного зобов`язання в повному обсязі. Поручитель зобов`язується виконувати умови цього договору у разі припинення позичальника, а саме солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне виконання основного зобов`язання в повному обсязі будь-якими правонаступниками позичальника.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

21.01.2021 відповідач надіслав на адресу дочірнього підприємства "Український термінал" вимоги про усунення порушень, в яких повідомив про невиконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором по сплаті боргу, процентів та комісії за управління кредитом у строки, встановлені договором, внаслідок чого у позичальника утворилась прострочена заборгованість перед банком на загальну суму 33 969 444,48 грн й вимагав від позивача усунути виявлені порушення, що підтверджується копіями описів вкладення у цінні листи від 21.01.2021, накладних, фіскальних чеків.

Листом №0000606/21-1019 від 12.08.2021 банк вимагав від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - ніко" повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами й інших платежів у розмірі 152180141,13 грн, що підтверджується копіями описів вкладення у цінні листи від 12.08.2021, накладних, фіскальних чеків.

Судом встановлено, що 04.02.2019 між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (Банк) та Дочірнім підприємством "Український термінал" (Клієнт) було укладено договір про розрахункове обслуговування за допомогою системи iFOBS №173/2176467, відповідно до умов якого у рамках цього договору банк за допомогою системи надаватиме клієнту послуги щодо його розрахункового обслуговування на підставі електронних документів, створених і переданих клієнтом до банку (у тому числі в частині здійснення операцій з відкриття, зміни і закриття рахунків, операцій документарного оформлення, проведення і підтвердження розрахунків, операцій, що забезпечують виконання розрахунків або є їх складовою частиною, а також інших операцій і дій, які є можливими у рамках системи), а клієнт зобов`язується оплачувати послуги на умовах, визначених цим договором. Надання послуг здійснюється банком після прийняття банком відповідних електронних документів.

За частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій.

Згідно з вимогами статті 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 56 Закону України "Про Національний Банк України" визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність.

Положеннями п. 1.1-1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин сторін, встановлено, що вказана Інструкція розроблена відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (далі - Національний банк).

Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Згідно з п. 6.1 Інструкції, банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

Відповідно до п.6.5 Інструкції, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Відповідно до п.5.3 договору про розрахункове обслуговування за допомогою системи iFOBS №173/2176467 цим клієнт доручає банку, а банк має право здійснювати (необмежену кількість разів) договірне списання грошових коштів з рахунка у розмірі, що становитиме вартість наданих банком клієнту послуг та, у разі придбання клієнтом Захищеного (-них) носія (-їв) ключа (-ів), вартість такого (-их) носія (-їв) ключа (-ів), визначені відповідно до тарифів, нормативних документів банку і положень цього договору, у розмірі неустойки (у вигляді штрафів або пені) за неналежне виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором, визначеної згідно з чинним законодавством України, цим договором і нормативними документами банку, а також у розмірі платежів, що повинні виконуватися клієнтом на користь банку згідно з умовами інших договорів, укладених між сторонами.

Враховуючи те, що сторонами договору про розрахункове обслуговування за допомогою системи iFOBS №173/2176467 від 04.02.2019 передбачено право Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на договірне списання грошових коштів з рахунку Дочірнього підприємства "Український термінал" у розмірі платежів, що повинні виконуватися клієнтом на користь банку згідно з умовами інших договорів, укладених між сторонами, суд приходить до висновку, що банк діяв в межах наданих йому прав, передбачених п.6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та умовами вищезазначених договорів. Так, суд звертає увагу, що в даному випадку договірне списання грошових коштів з рахунку позивача відбулось, у зв`язку з наявністю заборгованості позичальника за кредитним договором №151313K8 від 14.06.2013 й солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) виконання обов`язку перед кредитором на підставі договору поруки №18-48ZP0020 від 07.09.2018.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 168 846 грн 87 коп. задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 8 604 грн 16 коп., вказані вимоги також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов`язання, в задоволенні якої судом відмовлено.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії").

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів").

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Дочірнього підприємства "Український термінал" до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 177 451,03 грн є законодавчо необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко