ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року м. Дніпро Справа № 904/2139/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. (суддя Назаренко Н.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 13.10.2022р.) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", м. Київ

про відшкодування шкоди в розмірі 96 785,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", про стягнення матеріальної шкоди, у розмірі 96 785,02 грн..

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. позов задоволено - стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" матеріальну шкоду в розмірі 96 785,02 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн., судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.. Витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн. покладено на позивача.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна", в якій просить суд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що вирішуючи спір місцевим судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення судового спору, і як наслідок судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не узгоджуються з обставинами справи.

Скаржник вказує на те, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, Скаржник звертає увагу на умови ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Скаржник зазначає на тому, що з метою встановлення розміру матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за замовленням Відповідача було проведено автотоварознавчу експертизу та складено Звіт № 47-D/10/92 від 09.02.2022р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 47 972, 08 грн. (з врахуванням ПДВ), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 24 572, 08 грн. (з врахуванням ПДВ) та вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та без врахування ПДВ становить 20 476, 73 грн..

Скаржник вважає, що якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що булипошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. В якості аналогічного правового висновку Скаржник посилається на постанови Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №910/3867/16 та від 14.05.2018р. у справі №910/5092/17.

Скаржник наголошує на тому, що ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС», у розмірі 24 572,08грн.. Тобто, СК «Універсальна» виплатила шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством, а тому страхова компанія виконала свій обов`язок в повному обсязі.

Пред`явлення Позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу до страхової компанії Скаржник вважає неправомірним.

Скаржник також вважає, що надані Позивачем документи на підтвердження розміру матеріальних збитків є неналежними доказами у справі, оскільки належними засобами доказування у даних правовідносинах є: звіт про оцінку майна, оцінка вартості пошкодженого майна, автотоварознавча експертиза.

На думку Скаржника, Позивач не був позбавлений права скористатися правом на подання клопотання про призначення експертизи для встановлення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Разом з тим, Скаржник вважає, що Позивач не позбавлений права звертатися безпосередньо до винної особи для отримання різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування в порядку ст. 1194 ЦК України.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10.11.2022р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Орєшкіна Е.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/2139/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. по справі № 904/2139/22 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

21.11.2022р. матеріали справи № 904/2139/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2022р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

ОСОБА_1 30.11.2021р. о 17 годині 10 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, в районі е/о № 222, керуючи т/з «Tesla Model 3» д/н НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з т/з «Volvo» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Власником Volvo B7RLE, д.н.з. НОМЕР_1 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (Позивач), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

24.01.2022р., Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову по справі № 201/12975/21 у відношенні ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

02.12.2021р. ТОВ «Автотранссервіс» було придбано у ФОП Пінегіна В.О. товар ( лобове скло на VOLVO В7 RLE та витратні матеріали по заміні скла), на загальну суму 109 186,68 грн., з ПДВ.

22.02.2022р. ПП «Техноцентр» були виконані роботи по ремонту автомобіля Volvo B7 RLE, д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 12 170,42 грн..

За розрахунками Позивача, загальна сума матеріальної шкоди становить 121 357,10 грн..

Цивільно - правова відповідальність винної особи у ДТП особи, ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Tesla, д.н.з. НОМЕР_3 , застрахована в ПРАТ «СК «Універсальна» (Відповідач), на підставі полісу № 206067340 від 28.09.2021р., який діяв на дату ДТП.

Позивач звернувся до Відповідача з відповідною заявою про відшкодування шкоди.

15.02.2022р. Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування, у розмірі 20 476,73 грн.

27.05.2022 р. Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування, у розмірі 4 095,35 грн.

Позивач зазначає, що невиплачена Відповідачем сума матеріальної шкоди складає 96 785,02 грн., що і стало причиною звернення до суду.

Також позивач зазначає, що на момент подання позовної заяви поніс витрати на правову (правничу) допомогу, в сумі 15 000,00 грн..

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що між ним та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 206067340 від 27.09.2021р., за яким Страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну Страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля TESLA Model 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

До ПрАТ «СК «Універсальна» від Позивача надійшла заява про виплату страхового відшкодування згідно № ЕР 206067340, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.11.2021р. за участю забезпеченого автомобіля та автомобіля VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після розгляду вказаної заяви, Відповідач визнав вказане ДТП страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування.

Відповідач зазначив, що з метою встановлення розміру матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за замовленням Відповідача було проведено автотоварознавчу експертизу та складено Звіт № 47-D/10/92 від 09.02.2022р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 47 972, 08 грн. (з врахуванням ПДВ), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 24 572, 08 грн. (з врахуванням ПДВ) та вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та без врахування ПДВ становить 20 476, 73 грн..

Відповідач зазначає, що здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 20 476, 73 грн..

13.05.2022р. від позивача було отримано заяву на доплату страхового відшкодування, з документами, що підтверджують сплату ним ПДВ у розмірі 4 095, 35 грн. Після розгляду вказаної заяви, Відповідач прийняв рішення, здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 4 095, 35 грн..

Відповідач вважає, що виконав свій обов`язок стосовно виплати страхового відшкодування у повному обсязі, відповідно до вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, тому вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо того, що Позивачем надано видаткову накладну з ФОП Пінегіна Валерія Олегівна № 000065 від 02.12.2021р., на суму 109 186, 68 грн. та Акт № 08 від 22.02.2022 р. здачі-прийняття робіт, на суму 12 170, 42 грн. на підтвердження завданих збитків, відповідач зазначив, що пред`явлення Позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу до страхової компанії є неправомірним, про що вказав Верховний суд 12.03.2018 р. Верховний Суд у своєму рішенні у справі у справі №910/5001/17.

За наслідками розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 30.11.2021р., о 17 годині 10 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Н.Перемоги, в районі е/о № 222, керуючи т/з «Tesla Model 3» д/н НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з т/з «Volvo» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Власником Volvo B7RLE, д.н.з. НОМЕР_1 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (Позивач), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 22).

24.01.2022р., Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову по справі № 201/12975/21 у відношенні ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. (а.с. 8).

02.12.2021р., у ФОП Пінегіна В.О. було придбано ТОВ «Автотранссервіс» товар (лобове скло на VOLVO В7 RLE, 1500*2500(70330990) та витратні матеріали по заміні скла), на загальну суму 109 186,68 грн., з ПДВ.

22.02.2022р. ПП «Техноцентр» були виконані роботи по ремонту автомобіля Volvo B7 RLE, д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 12 170,42 грн..

За розрахунками Позивача, загальна сума матеріальної шкоди становить 121 357,10 грн..

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля Tesla, д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована ПрАТ «СК «Універсальна», за договором добровільного страхування наземного транспорту, що підтверджується полісом № 206067340 від 28.09.2021р., який діяв на дату ДТП.

Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 30.11.2021р. за участю транспортного засобу марки «Tesla Model 3» д/н НОМЕР_3 , за умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 206067340 від 27.09.2021р., визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Із умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений між ОСОБА_1 та Відповідачем, що підтверджується відповідним Полісом № ЕР 206067340, вбачається, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну майну потерпілому, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми.

Згідно п.4 даного Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 130 000,00 грн..

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач звернувся до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування і Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування, у розмірі 24 572,08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 28604 від 15.02.2022р. та № 12200 від 27.05.2022р..

За твердженням Позивача, непокритою сумою виплаченого відповідачем страхового відшкодування, є 96 785,02 грн..

Оскільки Відповідачем в добровільному порядку не було сплачено вказану суму, Позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із відповідним позовом, про її стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума страхового відшкодування в залишковому розмірі 96 785,02 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а Відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати Позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з наступних мотивів.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що договір, укладений між відповідачем та страхувальником, за своєю правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 ГК України, глави 67 ЦК України та Закону України "Про страхування".

Приписами ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 988 ЦК України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування, зокрема, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Як визначено ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті, одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.18 Закону України «Про страхування», факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завданої шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдаваної шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдана шкоди замість останнього.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України "Про страхування", до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29); відповідно до п.п. 32.4, 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), в межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Згідно з абз. 2 п. 36. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо па рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеною ремонту.

Відповідно до п. 34. 4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відповідно до п. 1. 6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092), фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу (8.2 цієї Методики).

Згідно з п. 7. 38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092), значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, дня нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років- для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;5 років - для мототехніки.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.07.2019 р. у справі № 199/2531/16-ц при відшкодуванні завданих збитків враховується зношеність окремих деталей пошкодженого майна (транспортного засобу).

Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р.№142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ПрАТ «СК "Універсальна") відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Слід зазначити, що знос нараховується тільки на деталі (а не на роботи) згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, при розрахунку якого враховуються вік транспортного засобу, дані про те, чи автомобіль відновлювався ремонтом (випадки не пов`язані з даним ДТП, до нього), чи є пошкодження кузова (корозія) і таке інше.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017р. у справах № 910/3650/16, №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018р. у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 р. у справі № 910/5001/17 та від 14.05.2018р. у справі №910/5092/17.

Згідно з п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, наданими Позивачем до матеріалів справи доказами підтверджується перелік пошкоджень автомобіля VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримані при ДТП 30.11.2021р.; зазначені пошкодження вказані в Акті огляду ТЗ підтверджені фотознімками (а.с. 132-138), а також рахунками СТО (акт виконаних робіт, тощо (а.с. 16-18)).

02.12.2021р. ТОВ «Автотранссервіс» було придбано у ФОП Пінегіна В.О. лобове скло на VOLVO В7 RLE, 1500*2500(70330990), вартістю 105 346,68 грн. та витратні матеріали по заміні скла, вартістю 3840,00 грн., на загальну суму 109 186,68 грн., з ПДВ.

22.02.2022р. ПП «Техноцентр» були виконані роботи по ремонту автомобіля Volvo B7 RLE, д.н.з. НОМЕР_1 .

Зокрема, з Акту № 08/ від 22.02.2022р. здачі приймання робіт(послуг), підписаного між ПП «Техноцентр» та ТОВ «Аватотранссервіс», вбачається що по автомобілю VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було проведено роботи заміні лобового скла,а ремонт бампера переднього та боковини передньої зліва, на загальну суму 12 170,42 грн., з урахуванням ПДВ..

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля VOLVO В7 RLE, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,що рік випуску автомобіля - 2008, а отже на момент ДТП строк його експлуатації перевищував строк, встановлений у п. 7.38 Методики.

Як вже зазначалось вище, з метою встановлення розміру матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля VOLVO В7 RLE, за замовленням Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою Видута Денисом Юрійовичем ( Свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 146 від 13.06.2017р.), було проведено автотоварознавчу експертизу та складено Звіт № 47-D/10/92 від 09.02.2022 р..

Відповідно до висновків вказаного Звіту № 47 D/10/92 від 09.02.2022 р., коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу (автобуса) VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN код НОМЕР_4 ), 2008 року випуску, дорівнює 0,7, оскільки, на момент оцінки, строк його експлуатації становив близько 14,12 років.

Таким чином, при вирахуванні суми відновлювального ремонту слід враховувати коефіцієнт фізичного зносу автомобіля.

На необхідності врахування зносу при визначенні відновної вартості (суми, яка необхідна для відновлення пошкодженого в результаті настання страхового випадку ТЗ до первісного стану), зазначає і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїх постановах від 19.07.2019р. у справі № 199/2531/16-ц та від 04.12.2019 у справі №359/2309/17.

Як зазначалось раніше, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р 12 170,42 грн.( вартість ремонтно-відновлювальних робіт); См-3840,00 грн. (вартість необхідних для ремонту матеріалів); Сс - 105 346,68грн. (вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту); Е З - 0,7 (коефіцієнт фізичного зносу).

Сврз=12170,42 грн.+3840,00 грн.+105 346,68грн.х(1-0,7) = 47 614,42 грн..

Матеріалами справи, зокрема платіжними дорученнями № 28604 від 15.02.2022р. та № 12200 від 27.05.2022р., підтверджується, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», на підставі страхового Акту № 111482/1, здійснило виплату страхового відшкодування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», у розмірі 20 476, 73 грн. та в подальшому, відповідно до заяви Позивача від 13.05.2022р., здійснило доплату страхового відшкодування суми ПДВ, у розмірі 4 095, 35 грн..

Таким чином, залишок вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, який підлягає відшкодуванню Відповідачем, складає 23 042,34 грн. ( 47 614,42грн. - 24 572,08 грн.).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами Скаржника стосовно того, що якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Отже, з огляду на наведені приписи Методики, колегія суддів дійшла висновку, що ПрАТ «СК «Універсальна» виконала свій обов`язок стосовно виплати страхового відшкодування частково, відповідно до вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, тому вимоги Позивача про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту, без урахування коефіцієнта фізичного зносу до страхової компанії, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 р. по справі №910/5001/17.

Встановивши наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду - зміні.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду підлягає зміні.

10. Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, колегією суддів було частково задоволено позовну заяву, з огляду на що було здійснено перерозподіл витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви та витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, витрати за подання апеляційної скарги розподіляються, у відповідності до статті 129 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. у справі № 904/2139/22 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" матеріальну шкоду в розмірі 23 042,34 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 1785,58 грн., судовий збір у розмірі 590,67 грн., про що видати наказ.

Витрати на правничу допомогу у розмірі 13 214,42 грн. покласти на позивача.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" 2 835,49 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна