РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2023Справа № 910/1013/22

За зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" м. Києва

до Приватного підприємства "Транс Логістик" Дніпропетровської області

про визнання договору частково недійсним,

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у січні 2022 року Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулося в суд з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 40619,94 грн.

У квітні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося в суд із зустрічною позовною заявою.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13 травня 2022 р., залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 вересня 2022 р., позов Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" 23421,71 грн. збитків внаслідок інфляції за період прострочення, 5618,83 грн. три проценти річних з простроченої суми, 11579,40 грн. пені, 2481 грн. витрат по оплаті судового збору.

Вищевказаною постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 вересня 2022 р. ухвалу господарського суду м. Києва від 10 травня 2022 р. про повернення заявнику зустрічної позовної заяви скасовано, матеріали справи передано до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про можливість прийняття зустрічної позовної заяви.

Таким чином, на розгляді суду залишилися зустрічні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія".

Відповідач зазначав, що між ним і позивачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 з протоколом розбіжностей до нього, згідно якого позивач застрахував у нього майновий інтерес, пов`язаний з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами згідно переліку зазначеного у Додатку № 1 до договору, зокрема, автомобілем MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказував, що договір добровільного страхування наземного транспорту в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, р.н. НОМЕР_2 укладено без дотримання вимог ст.ст. 6, 16 Закону України "Про страхування", п.п. 8.3., 9.2.6., 9.2.18. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених головою правління АТ "УПСК" від 31 березня 2009 р., за відсутності складання акту огляду вищевказаного автомобіля у зв`язку з ненаданням позивачем цього транспортного засобу.

За таких обставин відповідач на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив задовольнити зустрічний позов та визнати цей договір в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, р.н. НОМЕР_2 недійсним.

Також просив покласти на позивача понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 10000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.

Позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву проти нього заперечував, посилаючись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог. Вказував на відсутність доказів ухилення його (страхувальника) від здійснення огляду транспортного засобу чи вчинення інших дій, які перешкоджали проведенню такого огляду страховою компанією перед укладенням договору страхування. Зазначав, що за договором такий обов`язок (як надання транспортного засобу для огляду перед укладенням договору так і складання акта) не покладений на страхувальника, а пунктом 16.1.11. договору визначено, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика. Також вказував, що Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених головою правління АТ "УПСК" від 31 березня 2009 р. не відносяться до актів цивільного законодавства, тому порушення самим же страховиком цих Правил не є підставою для визнання договору недійсним.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у зустрічному позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2019 р. між сторонами у справі був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043, згідно якого позивач застрахував у відповідача майновий інтерес, пов`язаний з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами згідно переліку зазначеного у Додатку № 1 до договору, зокрема, автомобілем MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно умов Додатку № 9 до договору страхова сума для транспортного засобу MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 становить 2000000 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією указаного договору.

Заявлені зустрічні позовні вимоги обґрунтовані укладенням між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, р.н. НОМЕР_2 без дотримання вимог ст.ст. 6, 16 Закону України "Про страхування", п.п. 8.3., 9.2.6., 9.2.18. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених головою правління АТ "УПСК" від 31 березня 2009 р., за відсутності складання акту огляду вищевказаного автомобіля у зв`язку з ненаданням позивачем цього транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 6, ч.ч. 1, 3 ст. 16, ч.ч. 1, 3, 4 статті 18 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно п.п. 8.3, 9.2.6, 9.2.18 Правил страхування при страхуванні транспортного засобу, перед укладенням, поновленням чи зміною умов договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику транспортний засіб та додаткове обладнання для огляду.

При укладанні договору страхування страхувальник зобов`язаний забезпечити представнику страховика можливість огляду транспортного засобу. Страхувальник зобов`язаний надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або експертного дослідження страховику під час укладання договору страхування, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту, та в інших випадках на вимогу страховика протягом дії договору страхування.

Із викладених положень Правил страхування вбачається обов`язок страхувальника надати страховику транспортний засіб для огляду перед укладенням договору страхування.

При цьому, відповідно до умов п. 16.1.11 договору підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу.

Отже, враховуючи пункт 16.1.11 договору, підписання акта огляду транспортного засобу залежить від страховика.

Правила страхування не визначають підставою для недійсності договору ненадання страхувальником для огляду транспортного засобу чи не складання страховиком акта огляду транспортного засобу.

Дії сторін (надання страхувальником для огляду транспортного засобу та складання страховиком акта огляду транспортного засобу) передують укладенню договору.

Тому, невиконання, зокрема, страхувальником відповідних обов`язків (надання для огляду транспортного засобу) не породжувало у страховика обов`язку з укладення договору, зокрема, в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, р.н. НОМЕР_2 .

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України суду не надано доказів неправомірності дій Приватного підприємства "Транс Логістик", що виразились у невиконанні пунктів 8.3, 9.2.6, 9.2.18 Правил страхування - ненадання для огляду транспортного засобу MAN TGS 19.400, р.н. НОМЕР_2 .

Навпаки, сам факт укладення додатку № 9 від 6 жовтня 2019 р. до договору в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, р.н. НОМЕР_2 , свідчить про зворотне, оскільки, у разі наявності обставин ненадання страхувальником для огляду вказаного транспортного засобу, страховик міг відмовитись від укладення оспорюваного договору.

Ненадання страхувальником транспортного засобу для огляду, відсутність складеного страховиком акта огляду, не є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору і не свідчить про те, що в момент його укладання він суперечив нормам Закону України "Про страхування", положенням ЦК України, Правилам страхування, які в даному випадку передбачають інші правові наслідки, ніж визнання договору недійсним, зокрема, відмова у сплаті страхової суми.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду № 904/738/22 від 6 грудня 2022 р.

Крім того, як слідує з пояснень позивача, викладених у відзиві на зустрічну позовну, матеріалів справи, після укладення договору відповідач (страховик) отримував страхові платежі, і не звертався з вимогою до позивача (страхувальника) надати для огляду застраховані транспортні засоби після укладення договору. Тоді як діючи добросовісно і розумно, страхова компанія мала би направити повідомлення про необхідність проходження огляду застрахованого транспортного засобу чи відмовитися від отримання страхових платежів.

Стаття 13 Цивільного кодексу України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Межі є невід`ємною рисою будь-якого суб`єктивного права. Суб`єктивні цивільні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, має певні межі за змістом і за характером здійснення.

Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.

За одним із сучасних визначень, під зловживанням правом розуміються випадки, коли суб`єкт цивільних правовідносин, якому належить певне суб`єктивне цивільне право, здійснює його неправомірно, коли суть здійснення права іде врозріз з його формальним змістом.

Тобто уповноважена особа, маючи суб`єктивне право і спираючись на нього, виходить за межі дозволеної поведінки. Слово "зловживання" за своїм буквальним змістом означає використання, вживання чого-небудь з метою заподіяння певного зла, шкоди, збитків кому б то не було.

Семантичне тлумачення терміна "зловживання правом" призводить до висновку про те, що його основним змістом є використання належного уповноваженій особі суб`єктивного цивільного права на шкоду іншому учаснику цивільних відносин.

Отже, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

Недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або припиняти порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду № 761/26815/17 від 27 січня 2020 р.

Доказів невідповідності спірного договору в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, р.н. НОМЕР_2 іншим вимогам чинного законодавства також суду не надано.

Враховуючи, що відповідачем не доведено факту порушення його прав з боку позивача укладанням оспорюваного правочину та того, що відповідач у спірних правовідносинах діє недобросовісно, порушує основоположні принципи цивільного законодавства та доктрину "venire contra factum proprium" (заборона суперечливої поведінки), у задоволенні зустрічного позову відповідно до вимог ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у зустрічному позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У зустрічному позові Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар