ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2304/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ"
до Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця"
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ" (Позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (Відповідач) 96000,00 грн заборгованості за договором №П/В-211148/НЮ від 19.11.2021, 21961,64 грн пені, 1276,52 грн 3%річних та 23808,00 грн інфляційних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 23.11.2022 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/2304/22 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. №15587 від 06.12.2022) в якому він заперечує проти позовних вимог позивача в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що позивачем не надано акту прийняття-передачі товару, яким підтверджується така поставка. Також відповідач заперечує проти стягнення пені, вказуючи на те, що договором не було встановлено такої відповідальності відповідача та додатково посилається на форсмажорні обставини, а саме введення воєнного стану на території України. Крім того, відповідач вказує, що позивачем невірно були визначені строки для нарахування річних та інфляційних.

В подальшому, 28.12.2022 до суду надійшла заява відповідача (вх. №17309) про закриття провадження у справі в частині стягнення 96 000,00 грн основної заборгованості, у зв`язку з її погашенням.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі було роз`яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленій у рішенні "Каракуця проти України", заявник повинен виявляти належну зацікавленість у розгляді справи, однак позивач правом на подання відповіді на відзив, позивач, не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.11.2021 між акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» (Покупець, Відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ» (Постачальник, Позивач) укладеного договір № П/В-211148/НЮ постачання та передання у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі Товар, відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною Договору, а Покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість у строки, встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, правові відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару виник обов`язок оплатити його вартість.

Таким чином, згідно з приписами статей 173, 174 ЦК України, між позивачем та відповідачем виникло майново-господарське зобов`язання, в силу якого відповідач повинен оплатити отриманий товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку.

У відповідності до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами частини 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати.

Відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем не надано акту прийняття-передачі товару, однак, як вбачається з матеріалів справи останнім здійснено оплату його вартості, тобто, своїми діями відповідач підтвердив отримання від позивача цього товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, факт поставки товару підтверджується й податковою накладною №127 від 16.12.2021, а також листуванням між сторонами, яке наявне в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, та, що не було спростовано відповідачем, на момент звернення позивача по суду з позовом, заборгованість за отриманий товар становила 96 000,00 грн.

28.12.2022 до суду відповідачем було подано копію платіжного доручення №333156 від 19.12.2022 про сплату спірної заборгованості в розмірі 96 000,00 грн.

Таким чином, згідно доказів, поданих Відповідачем вбачається, що після відкриття провадження у справі, відповідачем було сплачено на рахунок позивача суму основного боргу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що Відповідачем було погашено Позивачу заборгованість в сумі 96 000,00 після звернення останнього до суду з цим позовом, та на момент розгляду справи по суті відсутній предмет спору в цій частині, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3 209,47 грн. пені, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ЗУ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону).

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.З Закону).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що договором, на підставі якого здійснювалась поставка товару не встановлено такої відповідальності Відповідача, розмір і база нарахування пені, а також зважаючи на те, що сплата пені за порушення строків оплати поставленого товару не встановлена законом, відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення пені та в цій частині позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю їх заявлення.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та річних, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 7.3 Договору сторони встановили розмір річних - 0,1 % від простроченої суми заборгованості.

Відповідно до пункту 4.2 укладеного Договору Покупець оплачує Постачальнику партію товару після його поставки Покупцю, при умові надання Постачальником рахунку-фактури, документів якості на поставлений товар, не менше 45 банківських днів з дати реєстрації Постачальником податкової накладної на кожну партію товару.

У позовній заяві позивач зазначає, що податкова накладна була зареєстрована 13.01.2022.

Таким чином, умовами договору передбачено початок спливу часу для можливої оплати товару, але не встановлений кінцевий термін такої оплати.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не впливає із договору або актів цивiльного законодавства.

Листом від 23.03.2022 № 413/Д/22 позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості в якому просив погасити заборгованість до 30.03.2022.

Відповідачем не оспарюється факт отримання зазначеної вимоги.

Отже, кінцевий строк для оплати заборгованості - 30.03.2022.

З огляду на вищевказане, суд зазначає що період, який визначений позивачем для нарахуванні втрат від інфляції та процентів в позовній заяві та розмір процентів річних визначенні невірно.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем за отриманий товар перевіривши арифметичний розрахунок 0,1% річних (розмір встановлений договором) та інфляційних втрат за допомогою програми Калькулятор Ліга, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме : 16 777,86 грн інфляційних та 61,98 грн річних.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8 441,99 грн пені суд відмовляє, у зв`язку з їх безпідставним нарахуванням поза межами 6 місяців, встановлених ст. 232 Господарського кодексу України.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1 956,72 грн.

Також, в своїй позовній заяві позивач зазначає про можливі витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Частиною 8ст. 129 ГПК Українивстановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ" (49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29, к. 416, ) :

- 40,24 грн річних,

- 16 777,86 грн інфляційних,

- 1 956,72 грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі в частині стягнення 96 000,00 грн основного боргу.

В решті позову відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСЗгідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ" (49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29, к. 416, ).

Відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків,вул. Євгена Котляра, 7, ).

Повне рішення складено "27" січня 2023 р.

Суддя С.А. Прохоров