ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023м. ДніпроСправа № 904/3455/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Володимира Моссаковського, буд. 6-А, кв. 1-А, ідентифікаційний код 32351313)

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ідентифікаційний код 00186520)

про стягнення 6 809 634,05 грн. заборгованості за поставлений товар, 853 553,96 грн. пені, 104 533,56 грн. 3% річних, 844 106,93 грн. інфляційних втрат

Представники:

Від позивача: Васильченко О.М., ордер, адвокат

Від відповідача: Якимець Я.К., довіреність, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №109/01 від 11.10.2022 про стягнення з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованості на загальну суму 8 611 828,50 грн., з яких:

- 6 809 634,05 грн. заборгованість за поставлений товар;

- 853 553,96 грн. пеня за загальний період з 09.05.2022 по 06.10.2022;

- 104 533,56 грн. 3% річних за загальний період з 25.01.2022 по 06.10.2022;

- 844 106,93 грн. інфляційні втрати за загальний період з лютий по вересень 2022 року.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у сумі 129 177,43 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 130 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №2101687 від 07.04.2021 щодо своєчасної та повної оплати за товар поставлений на загальну суму 6 809 634,05 грн. за наступними видатковими накладними:

- №РН-0000055 від 15.06.2022 на суму 656 913,60 грн.;

- №РН-0000056 від 15.06.2022 на суму 421 982,40 грн.;

- №РН-0000057 від 17.06.2022 на суму 655 317,60 грн.;

- №РН-0000058 від 17.06.2022 на суму 1 080 332,40 грн.;

- №РН-0000059 від 20.06.2022 на суму 1 063 574,40 грн.;

- №РН-0000061 від 21.06.2022 на суму 654 391,92 грн.;

- №РН-0000062 від 22.06.2022 на суму 621 801,60 грн.;

- №РН-0000063 від 22.06.2022 на суму 629 462,40 грн.;

- №РН-0000064від 22.06.2022 на суму 1 025 857,73 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/3455/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено підготовче засідання на 14.11.2022 о 09:30 год.

До Господарського суду Дніпропетровської області 01.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі разом з тим, просить суду в разі задоволення позовних вимог позивача звільнити відповідача від господарської санкцій у вигляді пені та штрафних нарахувань та відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області на 1 рік, або до закінчення воєнних дій у м. Нікополь.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що останній день своєчасного виконання зобов`язань за Договором (06.07.2022 по 12.07.2022) припадає на період введення воєнного стану на всій території України, що є форс-мажорною обставиною, а тому керуючись умовами п. 8.2 договору строк виконання зобов`язань відсувається на час, протягом якого будуть діяти такі обставини, вказана подія підтверджується листом від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України було засвідчено настання форс-мажорних обставин.

Також, відповідач не погоджується із заявленою позивачем сумою адвокатських послуг 130 000,00 грн., вважає її такою, що є неспівмірною, ані зі складністю справи, ані із часом витраченим адвокатом на надання послуг, тому просить суд відмовити в їх задоволенні.

Щодо відстрочення виконання рішення відповідач вказує, що в Україні, зокрема, на Дніпропетровщині ввели режим тотальної економії електрики. Це вимушений крок для відновлення балансу енергетичної системи, що постраждала у наслідок ворожих ударів. Підприємство відповідача для виготовлення своєї продукції використовує електропечі, тобто основним енергоносієм для них є електроенергія. Тотальна економія електроенергії призведе до зниження виробничих потужностей підприємства, які і теж страждають від обстрілів з боку рф, що дуже негативно вплине на фінансові можливості відповідача, та унеможливить своєчасне виконання покладених на нього зобов`язань.

Підготовче засідання 14.11.2022 відкладено на 05.12.2022 о 10:00 год.

На електрону пошту суду 22.11.2022 надійшло клопотання позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив на позовну заяву посилаючись на те, що позивач отримав відзив на позовну заяву лише 14.11.2022, враховуючи його об`єм та зміст наданий строк 5 днів був недостатнім для підготовки відповіді, в тому числі через перебої зі світлом, через ракетне ураження м. Дніпра, й був несуттєво пропущений позивачем. Таким чином, строк, наданий судом для подання відповіді на відзив на позовну заяву був пропущений позивачем з поважних причин.

Також позивач надав відповідь на відзив в якій зовсім не погоджується з доводами відповідача щодо настання форс-мажорних обставин, які обґрунтовані лише листом ТПП України, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він звертався до позивача щодо настання таких подій, чим порушив умови п.8.5. договору, чим позбавив себе права посилатись на форс-мажорні обставини, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 09.01.2023 о 10:00год.

До суду 30.12.2022 надійшла заява відповідача про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення №264467 від 23.12.2022 про часткову сплату суми основного боргу у розмірі 100 000,00 грн.

Також 11.01.2023 позивачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень №264467 від 23.12.2022 про сплату 100 000,00 грн. та №267714 від 05.01.2023 про сплату 100 000,00 грн.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №757/2022 від 7 листопада 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2738-IX від 16 листопада 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Так, розпорядженням голови Господарського суду Дніпропетровської області № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з метою недопущення випадків загрози житло, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, встановлено в Господарському суді Дніпропетровської області особливий режим роботи суду.

Суд з метою належного виконання свого процесуального обов`язку щодо розгляду справи по суті, керується п.10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується із ст. 129 Конституції України, за якою однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 11.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, заслухавши представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" (далі - позивач, постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №2101687, в редакції протоколу розбіжностей від 09.04.2021 та протоколу узгодження розбіжностей від 15.04.2021, (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид, сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за Державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до договору (далі - товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язався прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку і за умовами, передбаченими договором.

Відповідно до п. 2.1 договору детальна інформація про кількість та якісні характеристики товару міститься у Специфікаціях (додатка) до договору.

Номенклатура товару, яку сторони погодили до поставки у специфікації № 1/2101688 від 07.04.2021 - брикети металовмісні БМС-55 ТУ У 37.1-1:2006 зі зм. №№1,2,3, 4.

Згідно п. 3.1 договору постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до договору.

У період січень - червень 2022 року між сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 35 303 413,17 грн. на умовах визначених в наступних Специфікаціях:

- 12.01.2022 підписана Специфікація №6/2107072 до договору поставки №2101687 (далі - Специфікація № 6). Відповідно до умов вказаної Специфікації №6 сторони погодили поставку товару - брикети металовмісні кількістю 2000 т. та вартістю 6 948 000 грн.;

- 03.02.2022 підписана Специфікація №7/2200330 до договору поставки №2101687 (далі - Специфікація № 7). Відповідно до умов вказаної Специфікації №7 сторони погодили поставку товару - брикети металовмісні кількістю 3000 т. та вартістю 10 260 000 грн.;

- 08.04.2022 підписана Специфікація №8/2201114 до договору поставки №2101687 (далі - Специфікація № 8). Відповідно до умов вказаної Специфікації №8 сторони погодили поставку товару - брикети металовмісні кількістю 1500 т. та вартістю 4 518 000 грн.;

- 18.05.2022 підписана Специфікація №9/2201560 до договору поставки №2101687 (далі - Специфікація № 9). Відповідно до умов вказаної Специфікації №9 сторони погодили поставку товару - брикети металовмісні кількістю 3500 т. та вартістю 11 172 000 грн.

Згідно з п. 3.4 договору поставка здійснюється постачальником відповідно до п. 3.1 договору після отримання письмового повідомлення (належним чином оформленої заявки) покупця. Постачальник у відповідь на заявку покупця зобов`язаний не пізніше трьох робочих днів до призначеної дати завантаження, направити на електрону адресу покупця, що вказана у розділі "Реквізити Сторін" цього договору, письмове підтвердження про отримання ним заявки на поставку товару з призначенням дати для можливого завантаження товару на складі.

Відповідно до п. 4.6 договору порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до договору.

Строк та порядок розрахунків між сторонами встановлений п. 2 в кожній з укладених Специфікацій: покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару протягом 10 календарних днів з дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому-передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакета документів згідно п.3.5 договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік із дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами. Сторони можуть продовжити строк дії договору на обумовлений сторонами термін за тими ж умовами, підписавши відповідну додаткову угоду до договору (п.12.1 договору).

На виконання умов договору у період з грудня 2021 року по червень 2022 року постачальником було отримано письмові заявки покупця та направлено відповідні письмові підтвердження. Таким чином, у період січень - червень 2022 року між постачальником та покупцем було узгоджено поставку товару на загальну суму 35 303 413,17 грн.

Постачальник у повному обсязі виконав свої обов`язки по договору, здійснив поставку товару покупцеві на суму 35 303 413, 17 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та залізничними накладними.

Товар поставлений на загальну суму 35 303 413, 17 грн. за наступними видатковими накладними:

- №РН-0000004 від 14.01.2022 на суму 314 119,08 грн.;

- №РН-0000005 від 16.01.2022 на суму 230 604,12 грн.;

- №РН-0000006 від 17.01.2022 на суму 388 115,28 грн.;

- №РН-0000007 від 18.01.2022 на суму 863 150,04 грн.;

- №РН-0000008 від 19.01.2022 на суму 680 834,52 грн.;

- №РН-0000009 від 20.01.2022 на суму 1 136 553,84 грн.;

- №РН-0000012 від 21.01.2022 на суму 228 380,76 грн.;

- №РН-0000013 від 24.01.2022 на суму 700 184,70 грн.;

- №РН-0000014 від 24.01.2022 на суму 697 440,24 грн.;

- №РН-0000018 від 25.01.2022 на суму 856 202,04 грн.;

- №РН-0000019 від 26.01.2022 на суму 547 224,48 грн.;

- №РН-0000020 від 27.01.2022 на суму 398 328,84 грн.;

- №РН-0000021 від 28.01.2022 на суму 472 394,52 грн.;

- №РН-0000022 від 29.01.2022 на суму 1 002 318,48 грн.;

- №РН-0000026 від 07.02.2022 на суму 677 912,40 грн.;

- №РН-0000029 від 08.02.2022 на суму 758 077,20 грн.;

- №РН-0000030 від 09.02.2022 на суму 1 076 410,80 грн.;

- №РН-0000031 від 10.02.2022 на суму 685 983,60 грн.;

- №РН-0000032 від 11.02.2022 на суму 776 271,60 грн.;

- №РН-0000033 від 12.02.2022 на суму 983 455,20 грн.;

- №РН-0000034 від 14.02.2022 на суму 618 541,20 грн.;

- №РН-0000035 від 15.02.2022 на суму 605 203,20 грн.;

- №РН-0000036 від 16.02.2022 на суму 679 280,40 грн.;

- №РН-0000037 від 17.02.2022 на суму 757 188,00 грн.;

- №РН-0000038 від 18.02.2022 на суму 389 469,60 грн.;

- №РН-0000039 від 21.02.2022 на суму 477 226,80 грн.;

- №РН-0000040 від 22.02.2022 на суму 471 070,80 грн.;

- №РН-0000041 від 23.02.2022 на суму 780 922,80 грн.;

- №РН-0000043 від 18.04.2022 на суму 804 057,00 грн.;

- №РН-0000044 від 18.04.2022 на суму 827 998,80 грн.;

- №РН-0000045 від 26.04.2022 на суму 1 019 562,00 грн.;

- №РН-0000046 від 27.04.2022 на суму 589 749,60 грн.;

- №РН-0000047 від 29.04.2022 на суму 592 159,20 грн.;

- №РН-0000048 від 30.04.2022 на суму 972 267,58 грн.;

- №РН-0000049 від 30.05.2022 на суму 1 087 833,60 грн.;

- №РН-0000050 від 31.05.2022 на суму 1 088 791,20 грн.;

- №РН-0000051 від 31.05.2022 на суму 651 646,80 грн.;

- №РН-0000052 від 02.06.2022 на суму 861 840,00 грн.;

- №РН-0000053 від 03.06.2022 на суму 661 701,60 грн.;

- №РН-0000054 від 04.06.2022 на суму 1 082 407,20 грн.;

- №РН-0000055 від 15.06.2022 на суму 656 913,60 грн.;

- №РН-0000056 від 15.06.2022 на суму 421 982,40 грн.;

- №РН-0000057 від 17.06.2022 на суму 655 317,60 грн.;

- №РН-0000058 від 17.06.2022 на суму 1 080 332,40 грн.;

- №РН-0000059 від 20.06.2022 на суму 1 063 574,40 грн.;

- №РН-0000061 від 21.06.2022 на суму 654 391,92 грн.;

- №РН-0000062 від 22.06.2022 на суму 621 801,60 грн.;

- №РН-0000063 від 22.06.2022 на суму 629 462,40 грн.;

- №РН-0000064 від 22.06.2022 на суму 1 025 857,73 грн.

Покупець прийняв товар без зауважень, що підтверджується відповідними Актами здачі-прийняття товару, довіреностями, у яких зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають. З боку покупця Акти здачі-прийняття товару підписані без зауважень щодо якості та кількості. Пакет супроводжуючих документів був надісланий постачальником на адресу покупця, що підтверджується відповідними накладними Нової пошти.

Однак покупець розрахувався за отриманий товар частково, основна заборгованість по договору становить 6 809 634, 05 грн. за товар поставлений в період з 15.06.2022 по 22.06.2022.

У зв`язку з несплатою покупцем заборгованості добровільно продавець здійснив заходи досудового врегулювання спору, а саме на адресу покупця було направлено претензію вих.№ 099/01 від 01.09.2022 про сплату заборгованості по договору №2101687, але, відповідачем вона залишена без задоволення.

Крім того оплата товару у період з 14.01.2022 по 14.06.2022 була здійснена покупцем з простроченням встановленого строку оплати, тому за цей період позивачем нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до кількості днів прострочення оплати.

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору поставки, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок поставки товару, строк та порядок оплати за товар, наявність прострочки щодо оплати, періоди прострочення оплати.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки. Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору, строк оплати товару є таким, що настав.

Відповідач своє зобов`язання з оплати вартості поставленого йому товару не виконав, у зв`язку у нього перед позивачем утворилась заборгованість за договором у розмірі 6 809 634,05 грн.

Після звернення позивача з позовом до суду відповідачем здійснено оплату за поставлений товар на суму 200 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №264467 від 23.12.2022 про сплату 100 000,00 грн. та №267714 від 05.01.2023 про сплату 100 000,00 грн.

Враховуючи те, що сума заборгованості в розмірі 200 000,00 грн. сплачена після звернення позивача до суду, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 200 000,00 грн. підлягає закриттю відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження в частині стягнення 200 000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Доказів оплати товару у сумі 6 609 634,05 грн. відповідач не надав, позовні вимоги не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 6 609 634,05 грн. є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем, тому вимога про стягнення основної суми боргу у розмірі 6 609 634,05 грн. підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у сумі 853 553,96 грн. за загальний період з 09.05.2022 по 06.10.2022, 3% річних у сумі 104 533,56 грн. за загальний період з 25.01.2022 по 06.10.2022 та інфляційні втрати у сумі 844 106,93 грн. за загальний період з лютий по вересень 2022 року.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.10.3.1 договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зазначених у договорі та Специфікації до нього, більше ніж на 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11 календарного дня такого прострочення, крім випадків, коли постачальник: порушив строки надання документів, зазначених у п.3.5 договору, та несе відповідальність, передбачену п.10.4 договору; у випадках, передбачених п. 9.2 договору. Строк нарахування пені - згідно з чинним законодавством України.

Позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 853 553,96 грн. за загальний період з 09.05.2022 по 06.10.2022. Перевіркою розрахунку пені помилок не виявлено, у зв`язку з чим вимоги про стягнення пені задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3% річних у сумі 104 533,56 грн. за загальний період з 25.01.2022 по 06.10.2022 та інфляційні втрати у сумі 844 106,93 грн. за загальний період з лютий по вересень 2022 року. Перевіркою розрахунку 3% річних та інфляційних втрат помилок не виявлено, у зв`язку з чим вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач просить суд звільнити від господарсько-правової відповідальності у вигляді господарської санкції пені та штрафних нарахувань за ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України в будь-якому розмірі. Відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, та військову агресію, внаслідок якої підприємство втратило значну частину замовлень, а також відповідач просить врахувати ситуацію, яка наразі склалася у м. Нікополі та на самому заводі, а саме руйнування території внаслідок обстрілів.

На підтвердження скрутного фінансового становища відповідач надає копію звіту про фінансові результати (звіт сукупний дохід) за квітень та червень 2022 року, копію довідки про обсяги виробництва та реалізації продукції від 28.07.2022, копію довідки про заборгованість з державного бюджету з роздруківкою з кабінету платника податків, а також у підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надає листи контрагентів.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 1 802 194,45 грн.) складає майже складає 26% суми основного боргу. Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім цього суд враховує невеликий період прострочки та те, що строк оплати настав вже в період введення воєнного стану. Також суд бере до уваги матеріальне становище відповідача, складну ситуацію, яка наразі склалася у м. Нікополі та руйнування на території заводу відповідача, а також значення діяльності відповідача для економіки України.

На підставі викладеного, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% від розміру, який підлягають до стягнення. Відтак, розмір пені, що підлягає до стягнення становить 426 776,98 грн.

Щодо форс-мажорних обставин суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про ведення воєнного стану".

У п. 8.4 договору передбачено обов`язок письмово, не пізніше 3 календарних днів з моменту настання форс-мажорних обставин, у письмовій формі повідомити іншу сторону про їх настання, передбачуваний термін їх дії та про їх припинення.

Відповідач не надав доказів того, що звертався до позивача у триденний строк із повідомлення про настання форс-мажорних обставин, які саме впливали б на можливість виконання зобов`язань за договором.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідно до Висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором. Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення від відповідальності.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6 609 634,05 грн. заборгованості за поставлений товар, 426 776,98 грн. пені, 104 533,56 грн. 3% річних, 844 106,93 грн. інфляційних втрат.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про відстрочку виконання рішення суду на 1 рік суд зазначає таке.

У статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується, зокрема, про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Отже, процесуальним законом передбачена можливість надання відстрочки або розстрочки виконання рішення в момент його прийняття, при цьому, підстави для такої відстрочки або розстрочки містяться у статті 331 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду такої заяви на стадії виконання рішення, а саме: підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4 та 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При цьому, на відміну від статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) стаття 331 Господарського процесуального кодексу України не містить вимогу про винятковість випадків, коли може бути відстрочено чи розстрочено виконання рішення суду.

Таким чином, обов`язковою умовою надання розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Суд відзначає, що питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

В даному випадку суд вважає за доцільне відмовити відповідачу у відстроченні виконання рішення суду оскільки подаючи заяву про відстрочення виконання рішення суду, відповідач виходив із того, що рішенням суду з нього буде стягнуто 8 611 828,50 грн. та саме одночасне стягнення такої суми він вважав для себе неможливим та таким, що матиме занадто негативні наслідки. В той же час, загальна сума стягнення з відповідача на користь відповідача за рішенням суду становить 7 985 051,52 грн., що є значно меншою, ніж з якої виходив відповідач, звертаючись із клопотання про відстрочення.

Крім того, на час прийняття рішення у справі відповідачем не надані докази на підтвердження можливості виконати боргові зобов`язання на умовах відстрочки.

Також слід наголосити, що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю, у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Враховуючи все вищевказане, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік та роз`яснює відповідачу, що він не позбавлений можливості звернутися повторно з клопотанням про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду, враховуючи стягнуту судом суму заборгованості та з відповідним їй обґрунтуванням, в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 130 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення ЄСПЛ у справі "East/West" проти України" від 23січня 2014року (East/West., заява №19336/04, §268)).

На підтвердження надання правничої допомоги позивач до позову додав копії договору про надання правової допомоги №49 від 03.10.2022, додаткової угоди №1 від 03.10.2022, рахунку на оплату №80 від 06.10.2022 на суму 40 000,00 грн., платіжного доручення №3179 від 10.10.2022 на суму 40 000,00 грн., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.08.2014, ордер серії АЕ№1157054 від 12.10.2022.

03 жовтня 2022 року між Адвокатським бюро "Майя Сергєєва та Партнери" (далі - адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" (далі - клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №49 (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого клієнт доручив, а адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання здійснити стягнення заборгованості з контрагента Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" в судовому порядку.

Для реалізації зобов`язань, передбачених п.1.1 договору, адвокатське бюро зобов`язується надавати клієнту протягом строку дії договору правову допомогу у наступному: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання позовних заяв, відповіді на відзив, заперечення, апеляційних скарг, мирової угоди, процесуальних та інших документів правового характеру; поштове відправлення виданих від імені клієнта документів та отримання документів на ім`я клієнтів; представництва інтересів у місцевому господарському, апеляційному господарському судах, Верховному Суді під час здійснення господарського судочинства, перед фізичними та юридичними особами; інша правова допомога за погодженням сторін.

Відповідно до п.3.1 договору вартість послуг за юридичне супроводження процесу стягнення боргу в судовому порядку в кожній інстанції (першій та апеляційній) передбачається у додаткових угодах.

Строк оплати за юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку передбачається у додаткових угодах (п.3.2 договору).

У Додатковій угоді№1 від 03.10.2022 сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу по стягненню заборгованості з контрагента Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" в судовому порядку в Господарському суді Дніпропетровської області шляхом:

- ознайомлення із укладеним договором, виявлення неузгодженостей, ризикових умов для клієнта, перевірка наявності первинних бухгалтерських документів, їх змісту та аудит належності та повноти оформлення пакету первинних документів за результатами господарських операцій у межах укладеного договору поставки №2101687 від 07.04.2021;

- узгодження правової позиції щодо підстав та обґрунтованості стягнення заборгованості за договором поставки № 2101687 від 07.04.2021, надання детальних роз`яснень клієнту щодо порядку звернення до суду, процедури подання позову та його розгляду, сплати судового збору, підготовка тексту позовної заяви, розрахунок штрафних санкцій, формування доказової бази, додатків до позовної заяви та подання позовної заяви до суду, відслідкування призначення до розгляду;

- представництво інтересів у місцевому господарському суді під час здійснення господарського судочинства, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п.2 додаткової угоди гонорар є фіксованим і включає в себе повне юридичне супроводження процесу стягнення в судовому порядку заборгованості з контрагента Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", складається з основної та додаткової винагороди:

- основна винагорода складає 40 000,00 грн.;

- додаткова винагорода (гонорар успіху) складає 90 000,00 грн. за стягнення заборгованості в повному обсязі позовних вимог.

Оплата основного гонорару, передбачена п.2 додаткової угоди, здійснюється в авансом розмірі 40 000,00 грн., протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня виставлення рахунку. Додатковий гонорар здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту стягнення заборгованості з боржника, в тому числі, але не виключно за мировою угодою (п.3 додаткової угоди).

Здійснивши аналіз ціни, предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, значення для суспільного інтересу, господарський суд дійшов до висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу явно не відповідає складності справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Враховуючи обсяг, вартість та співрозмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу; відсутність складних арифметичних розрахунків під час підготування позову; ціну позову, часткове задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки сплата боргу в розмірі 200 000,00 грн. відбулася після пред`явлення позову до суду, а спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, зокрема, порушення відповідачем своїх зобов`язань, суд вважає за необхідне судовий збір в цій частині покласти на відповідача.

Також при розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 129 177,43 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, п.2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №904/3455/22 в частині стягнення 200 000,00 грн. заборгованості.

В задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про відстрочку виконання рішення відмовити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення 6 809 634,05 грн. заборгованості за поставлений товар, 853 553,96 грн. пені, 104 533,56 грн. 3% річних, 844 106,93 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ідентифікаційний код 00186520) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Володимира Моссаковського, буд. 6-А, кв. 1-А, ідентифікаційний код 32351313) 6 609 634,05 грн. заборгованості за поставлений товар, 426 776,98 грн. пені, 104 533,56 грн. 3% річних, 844 106,93 грн. інфляційних втрат, витрати по сплату судового збору у сумі 129 177,43 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 20.01.2023.

Суддя Е.М. Бондарєв