ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р. Справа№ 910/11678/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 24.01.2023 у справі №910/11678/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 про відмову у задоволенні заяви першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову

у справі № 910/11678/22 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт»

про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації.

Також першим заступником керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить:

- до набрання рішенням законної сили у даній справі заборонити Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі міста Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт з реконструкції майнового комплексу під багатофункціональний комплекс на вказаній земельній ділянці, а також заборонити здійснювати будь-які дії з нею;

- до набрання рішенням законної сили у даній справі заборонити Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі міста Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт з реконструкції майнового комплексу під багатофункціональний комплекс на вказаній земельній ділянці, а також заборонити здійснювати будь-які дії з нею;

- накласти арешт на земельні ділянки площею 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000) на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/11678/22 у задоволенні заяви першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявником покладено обставини щодо здійснення забудови земельних ділянок, яка (забудова) здійснюється на підставі отриманих Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 76 від 22.01.2020 та Дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ73 від 15.04.2021, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, які не є предметом спору та не пов`язані з позовними вимогами, а отже, заявлені заходи забезпечення позову із наведеним обґрунтуванням, не пов`язані зі спором про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації;

- будь-яких обґрунтувань та обставин щодо пов`язаності предмета спору спрямованого на захист цивільних прав, із заявленими заходами до забезпечення позову, які є похідними від виникнення певних цивільних прав, тобто є результатом набуття певних цивільних прав, заявником не наведено;

- в обґрунтування вимог про накладення арешту на земельні ділянки площею 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000), заявником жодних обґрунтувань із наведенням відповідних доказів щодо вчинення відповідачем таких дій, зокрема спрямованих на відчуження спірних земельних ділянок не наведено, як і не наведено необхідності застосування таких заходів забезпечення позову у спорі про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації, які зареєстровані, зокрема на підставі державного акту на право користування землею від 25.04.1963 № 51, який не є предметом спору.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 про відмову у задоволенні заяви першого заступника керівника Київської міської прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/11678/22 та ухвалити нове рішення, яким заяву Першого заступника керівника Київської міської прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/11678/22 задовольнити.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувана ухвала прийнята з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, з порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79, 86, 136,137 ГПК України), що відповідно до ст. 277 ГПК України є підставами для її скасування.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що

- предмет спору у цій справі стосується скасування державної реєстрації за відповідачем права постійного користування земельними ділянками площею 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) і скасування їх державної реєстрації в Державному земельному кадастрі з визначеною категорією земель житлової та громадської забудови, а позовні вимоги спрямовані не недопущення забудови вказаних земельних ділянок, які перебувають в межах санітарно-захисної зони та частково в межах прибережної захисної смуги, багатофункціональним офісно-житловим комплексом, що призведе до фактичної зміни категорії цих земельних ділянок із земель промисловості на землі житлової та громадської забудови всупереч положеннями ст. 20 ЗК України;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки доводом прокурора з приводу того, що відповідач вчиняє активні дії, спрямовані на реалізацію отриманих внаслідок оскаржуваних реєстраційних дій прав та здійснює забудову земельних ділянок, належні докази чого були надані прокурором, що у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з ним, адже зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захисту яких звернувся прокурор, ініціювати знесення розпочатого будівництва, та, можливо, скасування державної реєстрації права власності на новозбудоване майно, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладення яких на державу буде неправомірним, а можливо і непомірним тягарем ;

- судом першої інстанції залишено поза увагою, що наявні у відповідача дозвільні документи на підставі яких відповідач проводить спірне будівництво, отримані відповідачем саме на підставі зареєстрованих прав на спірні земельні ділянки, законність реєстрації яких оскаржується прокурором у цій справі.

Також апелянт зауважив на тому, що:

- спірні земельні ділянки розташовані в безпосередній близькості до офісу Головного управління розвідки Міністерства оборони України, який є об`єктом підвищеної небезпеки, а відтак, з огляду на військову агресію Російської Федерації проти України та руйнування житлових буднів, які розташовані поруч з об`єктами військової інфраструктури, будівництво будинків у вказаній зоні ставить під загрозу життя і здоров`я мешканців столиці, які купуватимуть житло у даних житлових будинках;

- подальша забудова земельних ділянок багатофункціональним житлово-офісним комплексом унеможливить використання вказаних земель для промислових цілей та позбавить територіальну громаду значної частини земель промисловості чим зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів держави в особі територіальної громади міста Києва за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2022, справу № 910/11678/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи №910/11678/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/11678/22.

07.12.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11678/22, розгляд апеляційної скарги призначено на 24.01.2023 об 11:30 год.

20.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що прокурором не надано достатніх обґрунтувань та не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, щодо існування очевидної небезпеки вчинення відповідачем дій з метою ухилення від виконання судового рішення по даній справі, а також не доведено наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення прозову і предметом позовних вимог, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Станом на 24.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні прокурор та позивач апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвалу суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- документація із землеустрою не відповідає вимогам земельного законодавства, чинного на момент її розроблення, у зв`язку з чим не могла бути підставою для державної реєстрації 23.05.2019 земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) у Державному земельному кадастрі, оскільки не затверджена Київською міською радою або її уповноваженим органом;

- спірні земельні ділянки без рішення власника - Київської міської ради віднесені до земель житлової та громадської забудови, а також безпідставно визначено їх цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури;

- вказане свідчить про те, що державна реєстрація спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та державна реєстрація речових прав на них в Державному реєстрі прав на нерухоме майно здійснені з порушенням вимог земельного законодавства.

Також першим заступником керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить:

- до набрання рішенням законної сили у даній справі заборонити Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі міста Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт з реконструкції майнового комплексу під багатофункціональний комплекс на вказаній земельній ділянці, а також заборонити здійснювати будь-які дії з нею;

- до набрання рішенням законної сили у даній справі заборонити Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі міста Києва, вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт з реконструкції майнового комплексу під багатофункціональний комплекс на вказаній земельній ділянці, а також заборонити здійснювати будь-які дії з нею;

- накласти арешт на земельні ділянки площею 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000) на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі міста Києва.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач послався на те, що:

- із загальнодоступних джерел масової інформації Київській міській прокуратурі стало відомо, що метою відновлення меж зазначених земельних ділянок, які згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), нібито перебувають в користуванні відповідача на підставі державного акту на право користування землею від 25.04.1963 № 51, є не експлуатація та обслуговування існуючих будівель і споруд річкового порту, а здійснення нового будівництва;

- з інформації з офіційного Інтернет сайту житлового комплексу «Новий Поділ» та мережі інтернет вбачається, що відповідач вчиняє дії щодо забудови спірних земельних ділянок, активно здійснює продаж житлових апартаментів та офісних приміщень, що, у випадку задоволення позову, нівелює мету звернення з ним, адже зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких звернувся прокурор, ініціювати знесення розпочатого будівництва, та можливо скасування державної реєстрації права власності на новозбудоване майно, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладення яких на державу буде неправомірним, а можливо і непомірним тягарем.

Крім того прокурор зауважив на тому, що забудова земельних ділянок багатофункціональним житлово-офісним комплексом фактично унеможливить їх подальше використання для промислових цілей та позбавить територіальну громаду значної частини земель промисловості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/11678/22 у задоволенні заяви першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову відмовлено, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 543/730/14-ц).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у спірному випадку саме на заявника покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, заявником не доведено неможливості виконання рішення суду у цій справі у випадку задоволення позову про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації без вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, фактично в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявником покладено обставини щодо здійснення забудови земельних ділянок, яка здійснюється на підставі отриманих Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 76 від 22.01.2020 та Дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ73 від 15.04.2021, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, які не є предметом спору та не пов`язані з позовними вимогами, а отже заявлені заходи забезпечення позову із наведеним обґрунтуванням, не пов`язані зі спором про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації.

Таким чином, будь-яких обґрунтувань та обставин щодо пов`язаності предмета спору спрямованого на захист цивільних прав, із заявленими заходами до забезпечення позову, які є похідними від виникнення певних цивільних прав, тобто є результатом набуття певних цивільних прав, заявником не наведено.

В свою чергу, в обґрунтування вимог про накладення арешту на земельні ділянки площею 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000), заявником жодних обґрунтувань із наведенням відповідних доказів щодо вчинення відповідачем таких дій, зокрема спрямованих на відчуження спірних земельних ділянок не наведено, як і не наведено необхідності застосування таких заходів забезпечення позову у спорі про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації, які зареєстровані, зокрема на підставі державного акту на право користування землею від 25.04.1963 № 51, який не є предметом спору.

Отже апелянтом не доведено обґрунтованість його побоювань, що невжиття заявлених ним у заяві заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у випадку задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована, оскільки не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволенні заяви першого заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11678/22, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11678/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11678/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/11678/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 25.01.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко