ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1506/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кощеєв І.М., Антонік С.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 (суддя Ярошенко В.І.) у справі № 904/1506/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРАЙП", м. Київ

до Акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ", м.Дніпро

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТРАЙП" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ" про стягнення заборгованості за Договором № 75/17 на поставку товарів від 27 листопада 2020 року на суму 618 201, 02 грн, що становить: 485 172, 17 грн - основну заборгованість, 65 304, 15 грн - інфляційних збитків, 9 291, 38 грн - 3% річних та 58 433, 32 грн - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 75/17 на поставку товарів від 27.11.2020 в частині оплати заборгованості за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Дніпропетровський завод прокатних валків» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРАЙП» основний борг у розмірі 485 172, 17 грн, , 3 % річних у розмірі 9 291, 38 грн, інфляційні втрати у розмірі 65 304, 15 грн, пеню у розмірі 22 570, 47 та витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 735, 08 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 у справі № 904/1506/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Дніпропетровської області безпідставно встановив, що неможливість оплати відповідачем заборгованості за поставлений товар не пов`язано з настанням форс-мажорних обставин, засвідчених офіційним листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України.

Скаржник наполягає на тому, що в результаті таких форс-мажорних обставин (військова агресія, запровадження обмежень у розрахунках між контрагентами на державному рівні, криза в економіці, неплатоспроможність контрагентів через форс-мажорні обставини) відповідач не мав та не має можливості сплатити заборгованість перед позивачем за договором через брак коштів, який виник у зв`язку з причинами, які не залежать від волі відповідача.

Окрім того, господарський суд Дніпропетровської області не застосував до правовідносин сторін п. 9.1. Договору, згідно якого сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному договору у випадку, якщо таке невиконання або неналежне виконання зобов`язань зумовлене дією обставин непереборної сили (форс-мажор), а саме: пожежі, стихійні лиха, збройні конфлікти, епідемії, карантин, пандемія, надзвичайні ситуації і сфері охорони здоров`я, тощо, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, обмежувальні дії влади, інші законні заходи вказаних органів, які роблять неможливим виконання сторонами умов договору або перешкоджають такому виконанню договору.

У разі виникнення форс-мажорних обставин, термін виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором подовжується на термін дії цих обставин (п. 9.2 договору).

Отже, на момент звернення Позивача до суду та розгляду справи не виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором обумовлене дією форс-мажорних обставин, рішення суду про стягнення такої заборгованості є незаконним.

У зв`язку з цим, стягнення 3% річних, інфляційних витрат та пені є таким, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2022 року для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Чус О.В., Кощеєв І.М., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2022 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/1506/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження - відкладено до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

09.09.2022 матеріали справи № 904/1506/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 у справі № 904/1506/22. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано. Згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТРАЙП" (далі позивач, постачальник) та Акціонерним товариством "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ" (далі відповідач, покупець) було укладено договір № 75/17 (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі передати у власність покупцю продукцію, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах. Визначених у цьому договорі прийняти та оплатити продукцію.

Найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціна продукції, то є предметом поставки за цим договором визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. обсяги закупівлі товарів за цим договором та відповідно і сума (загальна вартість) договору можуть бути зменшені покупцем із односторонньому порядку залежно від зміни фінансового та/або виробничого плану (пункти 1.2 - 1.3 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях.

Загальна сума договору становить суму всіх підписаних Сторонами специфікацій. Ціни на продукцію за цим Договором, цінну видаткових накладних, у рахунках на оплату продукції, Інших документах до Договору вказуються в національній валюті України. Вартість тари входить у ціну продукції (пункти 2.3 2.5 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що розрахунки за продукцію здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в цьому договорі, на підставі рахунку на оплату постачальника.

Згідно з пунктом 4.1 договору, продукція постачається партіями відповідно до письмових заявок покупця, за рахунок та транспортом постачальника, якщо інше не вказується а специфікації.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що базисні умови постачання продукції: DDР (м. Дніпро, вул. Яхненківська, буд.2) (згідно з Правилами Інкотермс 2010 року), якщо інше не вказується в специфікації.

Строк постачання продукції вказується в специфікації (пункт 4.3 договору).

Право власності на продукцію за цим договором, переходить до покупця з дати підписання сторонами видаткової накладної/акту приймання-передач і продукції/ товарно-транспортної накладної (пункт 4.5 договору).

Відповідно до пункту 8.1 договору, у разі порушення покупцем строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному Договору у випадку, якщо таке невиконання або неналежне виконання зобов`язань зумовлене дією обставин непереборної сили (форс-мажор), а саме: пожежі, стихійного лиха, збройного конфлікту, епідемії, карантину, пандемії, надзвичайної ситуації в сфері охорони здоров`я, тощо, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, обмежувальні дії влади, інші законні заходи вказаних органів, які роблять неможливим виконання сторонами умов договору або перешкоджають такому виконанню Договору. В разі виникнення форс-мажорних обставин, термін виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором подовжується на термін дії цих обставин (пункти 9.1 9.2 договору).

Цей договір набирає чинності після його підписання і діє до 31.12.2022 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (пункт 12.1 договору).

У відповідності до умов договору, 26.08.2021 між сторонами було підписано Специфікацію № 2, згідно якої поставляється: Нікель, у кількості 1 000 кг, на суму 635 807, 98 грн з ПДВ.

Згідно пункту 3.2 договору поставки та умов Специфікацій, покупець повинен оплатити 100 % вартості товару протягом 45-ти днів з моменту отримання Товару.

Відповідно до видаткової накладної № СТ-0000406 від 26.08.2021 відповідачу було поставлено Нікель катод карточка в кількості 999 кг на суму 635 172, 17 грн, з яких ПДВ 105 862, 03 грн.

АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ» здійснив часткову оплату за поставлений товар в сумі 150 000 грн, згідно платіжних доручень від 21.10.2021 № 20290, від 05.11.2021 № 20620, від 09.12.2021 № 21066.

Доказів оплати за поставлений товар у повному обсязі сторонами до матеріалів справи не надано. Відтак, несплачена відповідачем сума становить 485 172, 17 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склались правовідносини поставки товару.

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджується, що факт прийняття покупцем товару на загальну суму 635 172, 17 грн.

Відповідно умов укладеного договору строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати є таким, що настав 10.10.2021 (включно).

Відповідач своє зобов`язання з оплати вартості поставленого йому товару виконав частково, у зв`язку у нього перед позивачем утворилась заборгованість за договором у розмірі 485 172, 17 грн.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідач під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують погашення перед позивачем боргу за поставлений товар у розмірі 485 172, 17 грн.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8.1 договору, у разі порушення покупцем строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до матеріалів справи, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати поставленого товару, позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 58 433, 32 грн за період з 11.10.2021 по 31.05.2022.

В даному випадку, господарським судом правильно встановлено, що розрахунок пені є невірний, оскільки позивачем при нарахуванні пені не було враховано частину 6 статті 232 Господарського кодексу України, а саме нараховано пеню більше ніж за шість місяців. Правильний період нарахування пені, з урахуванням частини 6 статті 232 ГК України, є 11.10.2021 по 11.04.2022.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що за відповідний період загальна сума пені становить 45 140, 93 грн.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому слід взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту наведеної норми вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов`язання відповідачем.

Як доречно зазначив суд першої інстанції, зважаючи на те, що відповідач з врахуванням норм постанови Національного банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» № 18 від 24.02.2022, якою заборонено банківським установам здійснювати будь-які валютні операції з використанням російських рублів та учасником яких є юридична, яка має місцезнаходження в Російській Федерації, а відповідач має велику кількість контрагентів з РФ, а отже не може отримати грошові кошти за поставлений товар юридичним особам; фінансову нестабільність, скрутні умови в період дії воєнного стану, враховуючи час прострочення, надаючи оцінку наданим доказам у їх сукупності, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені на 50%, до 22 570, 47 грн, скориставшись правом, наданим нормою частини 3 статті 551 ЦК України.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9 291, 38 грн за загальний період з 11.10.2021 по 31.05.2022 та інфляційних втрат у розмірі 65 304, 15 грн за той самий період.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, розрахунок 3% річних та інфляційних витрат є вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині обґрунтовано задоволено у повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи скаржника/відповідача щодо існуванні форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), що не залежала від сторін та унеможливила виконання договірних зобов`язань з боку відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в нашій державі. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року і до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями статті 218 Господарського кодексу України, у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в силу приписів частини 1 статті 617 Цивільного кодексу, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно врахував те, що 28.02.2022 ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, однак такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, що обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності Товариство у відзиві на позов не вказує, які саме на його думку зобов`язання за Договором були ним порушені або невиконані. Разом з тим, посилаючись на введення воєнного стану в Україні стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили виникнення затримок з оплати товару.

Крім того, одне лише передбачене законом віднесення військового стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання договору поставки.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Проте, в матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за договором.

Таким чином, твердження відповідача про те, що затримка оплати послуг відповідачем сталася з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, є необґрунтованим.

Як вірно встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, поставка товару та настання строку його оплати відбулися до введення воєнного стану; відповідач прийняв товар, однак не оплачує його впродовж 4 місяців до введення відповідного положення.

Колегія суддів констатує, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд обґрунтовано відхилив заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 у справі № 904/1506/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2022 у справі № 904/1506/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя С.Г. Антонік