ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" січня 2023 р. Справа № 911/1744/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс", 21010, місто Вінниця(З), Вінницька область, вулиця Івана Богуна, будинок 2, офіс 303

до Приватного підприємства приватна науково-виробнича фірма "Юніс", 09024, Київська область, Сквирський район, село Великі Єрчики, вулиця Коноплястого, будинок 7

про стягнення 632 025,27 грн за договором поставки № 22/02-3 від 22.02.2022

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства приватна науково-виробнича фірма "Юніс" про стягнення заборгованості за договором поставки № 22/02-3 від 22.02.2022 в розмірі 632 025,27 грн, з яких 352 006,03 грн сума основного боргу з урахуванням індексації на курсову різницю, 54 147,96 грн пеня, 181 500,03 грн штраф та 44 371,25 грн 30% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов вказаного договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання щодо розгляду справи по суті на 17.11.2022.

07 листопада 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. № 02/11/22 від 02.11.2022 (вх. № суду 15773/22 від 07.11.2022).

У зв`язку із тим, що в тексті відзиву від 02.11.2022 відповідачем допущено механічні помилки, останнім разом із клопотанням вих. № 04/11/22-1 від 04.11.2022 (вх. № суду 15963/22 від 09.11.2022) направлено до суду виправлений варіант відзиву на позовну заяву.

У відзиві відповідач не заперечує проти стягнення основного боргу (з урахуванням індексації на курсову різницю) у сумі 352 006,03 грн, проте заперечує проти стягнення штрафних санкцій. Просив зменшити загальний розмір стягуваної неустойки до 1000,00 грн та відстрочити виконання рішення Господарського суду Київської області в частині основного боргу до 31.12.2023. В обґрунтування заперечень послався на запроваджений на території України воєнний стан; офіційний лист Торгово-промислової палати України щодо засвідчення форс-мажорних обставин; відсутність будь-яких доказів понесення позивачем збитків, що давало б йому право на стягнення надмірних штрафних санкцій.

На електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 17708/22 від 05.12.2022), в якій позивач з клопотаннями відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та відстрочення виконання рішення суду не погоджується, оскілки відповідачем не надано будь-яких доказів скрутного матеріального становища, не доведено факту відсутності у нього можливості виконати судове рішення, товар отримано відповідачем після введення на території України воєнного стану (15.03.2022), у зв`язку із чим позивач правомірно розраховував на те, що оскільки відповідач погодив дату поставки товару, відповідно будуть проведені і розрахунки згідно умов договору, відповідач будь-яких заперечень щодо неможливості виконання зобов`язань або пропозицій внести зміни до договору в частині відтермінування строку оплати не наводив, із дати поставки минуло достатньо часу і жодних дій щодо оплати не здійснювалося відповідачем.

Також відповідачем 08.12.2022 була подана до суду заява про врегулювання спору за участю судді, в задоволенні якої судом відмовлено; мотиви відмови викладено в ухвалі суду від 08.12.2022.

Відповідно до частини першої статті 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

22 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" (Постачальник) та Приватним підприємством приватна науково-виробнича фірма "Юніс" (Покупець) укладено договір поставки № 22/02-3, згідно з яким у строки, передбачені цим Договором Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар (насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива та/або інший товар, погоджений сторонами у специфікаціях до даного Договору), визначений сторонами у специфікаціях до даного Договору (надалі товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим Договором (специфікаціями до нього) (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору предметом поставки є визначений товар з найменуванням, у кількості та за ціною, зазначеними у специфікації, підписаних Постачальником та Покупцем, які є невід`ємними частинами цього Договору. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату їх складання.

Згідно із пунктом 2.1 Договору загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається загальною кількістю товару, зазначеною у всіх специфікацій, підписаних в рамках цього Договору.

Товар поставляється партіями, відповідно до замовлень Покупця та/або специфікацій (пункт 2.2 Договору).

За умовами пунктів 3.1, 3.2 Договору, ціна товару, що є предметом даного Договору, вказується у специфікаціях до даного Договору в національній валюті. Сторони встановлюють ціну на вартість товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у іноземній валюті (доларах США та ЄВРО). Загальна сума Договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього Договору.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, ціна на товар встановлюється в національній валюті України гривні, з визначенням її еквіваленту у доларах США та ЄВРО за курсом, що встановлений АТ "УКРСИББАНК" для операцій з продажу долара США.

Порядок та строки оплати товару визначаються у відповідних специфікаціях щодо умов поставки такого товару (пункт 5.5 Договору).

Пунктом 5.6 Договору визначено, що у зв`язку із тим, що товар буде оплачуватися Покупцем не в момент укладення Договору та підписання специфікацій, то всі платежі, що передбачені Договором, підлягають індексації, а Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені Договором.

Підписанням видаткової накладної Покупець засвідчує факт передачі йому Постачальником товару, вказаного у відповідній видатковій накладній, а також разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікатів якості (відповідності), інструкції щодо використання та застосування даного товару. Датою фактичної передачі товару Покупцю є дата, зазначена у видатковій накладній (пункт 6.8 Договору).

Відповідно до пункту 6.9 Договору товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: за кількістю (одиниць виміру) відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної у документі про якість.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим Договором, Покупець на першу письмову вимогу Постачальника сплачує Постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної суми Договору, визначеної в порядку пункту 3.2 Договору.

Відповідно до пункту 7.8 Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань, щодо оплати вартості отриманого товару, Покупець, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь Постачальника тридцять процентів річних, нарахованих на суму заборгованості.

За умовами пункту 7.9 Договору, відповідно до ст. 259 ЦК України, сторони домовились про те, що стосовно вимог по оплаті вартості товару, а також вимог, пов`язаних з несвоєчасною оплатою товару (штрафних санкцій), застосовується збільшений строк позовної давності у п`ять років. Крім цього, сторони відповідно до частини шостої ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2022 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання за ним, які виникли під час його дії (пункт 9.1 Договору).

22 лютого 2022 року між сторонами було підписано Специфікацію № 1 до Договору поставки № 22/02-3 від 22.02.2022.

У цій специфікації сторони погодили, зокрема найменування товару мін. добриво Grupa Azoty SALETROSAN 26 Plus; кількість 22 т; ціна за одиницю виміру, грн. без ПДВ 22 916,67 грн; ціна за одиницю виміру, євро без ПДВ 690,26 євро; загальна вартість товару з ПДВ, грн. 605 000,09 грн; загальна вартість товару з ПДВ, євро 18 222,89 євро; терміни поставки за узгодженням; а також визначили порядок та строк оплати товару: 121 000,02 грн оплачується Покупцем в строк до 25 лютого 2022 року; 484 000,07 грн оплачується Покупцем по факту поставки кожної партії товару.

Також позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 123 від 22.02.2022 на суму 605 000,09 грн.

В свою чергу 23.02.2022 відповідачем здійснено оплату в розмірі 300 000,00 грн, про що свідчить виписка по рахунку позивача за 23.02.2022.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму разом з ПДВ 605 000,09 грн, про що свідчить підписана між сторонами та скріплена печатками видаткова накладна № 152 від 15.03.2022.

При цьому, Приватним підприємством приватна науково-виробнича фірма "Юніс" вищевказаний товар прийнято без жодних зауважень та претензій щодо кількості та/або якості товару.

08 червня 2022 року у Єдиному реєстрі податкових накладних за № зареєстровано податкову накладну № 85 від 23.02.2022 на суму 300000,00 грн, з яких загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою 50000,00 грн, про що свідчить відповідна квитанція.

Також, у Єдиному реєстрі податкових накладних за № зареєстровано податкову накладну № 6 від 15.03.2022 на загальну суму 305000,09 грн, з яких загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою 50833,35 гр., про що свідчить відповідна квитанція.

Враховуючи викладене, позивач зазначає, що ним належним чином виконано зобов`язання за Договорами та поставлено відповідачу замовлений ним товар. Однак, як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого товару виконав частково сплативши 300 000,00 грн, що еквівалентно 8 823,53 євро.

Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 9 399,36 євро (18222,89 євро 8823,53 євро), яка з урахуванням індексації на курсову різницю згідно розділу 5 Договору поставки № 22/02-3 від 22.02.2022 станом на 08.09.2022 еквівалентна 352 006,03 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач також нарахував відповідачу пеню, штраф та 30 % річних та звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного Договору поставки № 22/02-3 від 22.02.2022.

Як передбачено статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В частині першій статті 692 Цивільного кодексу України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із вимогами частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами частини першої статті 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено господарським судом, внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами Договору поставки № 22/02-3 від 22.02.2022, у відповідача виникла заборгованість за поставлений позивачем товар у розмірі 352 006,03 грн.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву визнано позовні вимоги в частині основного боргу з урахуванням індексації на курсову різницю у розмірі 352 006,03 грн.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 352 006,03 грн, а відтак і про їх задоволення.

Також, крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача:

- пеню у розмірі 54 147,96 грн, нараховану на суму заборгованості за Договором поставки № 22/02-3 від 22.02.2022 у розмірі 305 000,09 грн (без індексації на курсову різницю) за період з 16.03.2022 по 08.09.2022;

- штраф у розмірі 30% від загальної суми Договору поставки № 22/02-3 від 22.02.2022, визначеної у порядку пункту 3.2 Договору, за прострочення оплати понад 10 календарних днів, що становить 181 500,03 грн;

- 30% річних у розмірі 44 371,25 грн, нарахованих на суму заборгованості за Договором поставки № 22/02-3 від 22.02.2022 у розмірі 305 000,09 грн (без індексації на курсову різницю) за період з 16.03.2022 по 08.09.2022.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовні вимоги про стягнення пені, 30% річних і штрафу та зазначив, що 23.02.2022 відповідач сплатив суму попередньої оплати за товар у розмірі 300 000,00 грн, яка значно перевищує суму належну до оплати у відповідності до специфікації № 1 від 22.02.2022 (121 000,02 грн), що свідчить про добросовісну поведінку відповідача і відсутність умислу в невиконанні умов Договору. Також, відповідач зазначив, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на всій території України було введено воєнний стан згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". ТПП України на власному офіційному сайті 28.02.2022 розмістила лист-повідомлення № 2024/02.0-7.1, яким вона засвідчує настання форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією росії проти України. Ведення активних військових дій на території Київської області та евакуація в інші регіони значної частини працівників відповідача, відсутність банківського обслуговування паралізували ведення господарської діяльності підприємства і унеможливили виконання всіх без виключення договорів. Таким чином, через настання форс-мажорних обставин, з незалежних від відповідача причин, було допущено прострочення оплати за товар. Зважаючи на викладене, відповідач вважає, непропорційним і по суті невірним застосування під час дії форс-мажорних обставин штрафу, пені та 30% річних, з огляду на те, що відповідачем було сплачено попередню оплату в значно більшому розмірі ніж обумовлено специфікацією та визнано суму основної заборгованості з урахуванням індексації на курсову різницю. Окрім того, відповідач зазначив, що позивачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких фінансових втрат, що дає право на стягнення надмірних штрафних санкцій.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У частині другій статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим Договором, Покупець на першу письмову вимогу Постачальника сплачує Постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної суми Договору, визначеної в порядку пункту 3.2 Договору.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

Отже, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16.

Також суд зазначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, який здійснений позивачем за період з 16.03.2022 по 08.09.2022 на суму боргу 305 000,09 грн, та згідно з яким сума пені становить 54 147,96 грн, судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо періоду прострочення відповідача. Окрім того, суд зауважує, що сума боргу для розрахунку пені взята позивачем у розмірі без врахування індексації, що не суперечить вимогам законодавства.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 54 147,96 грн пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також правомірно заявлено до стягнення штраф у розмірі 30% від вартості Договору, що становить 181 500,03 грн, а тому останній підлягає стягненню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із пунктом 7.8 Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань, щодо оплати вартості отриманого товару, Покупець, відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодксу України, сплачує на користь Постачальника тридцять процентів річних, нарахованих на суму заборгованості.

Таким чином, є правомірним нарахування позивачем за період прострочення оплати відповідачем вартості поставленого товару процентів річних у розмірі 30%.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних у розмірі 44 371,25 грн, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним та не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (частина перша статті 617 Цивільного кодексу України).

Статтею 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 викладено висновок, відповідно до якого форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Таким чином, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідачем відповідних доказів не надано, пояснення стосовно форс-мажорних обставин містять загальну інформацію про обставини, які виникли по всій території України після 24.02.2022.

Посилання відповідача на ведення активних військових дій на території Київської області, евакуація в інші регіони значної частини працівників відповідача та відсутність банківського обслуговування не доводять обставин неможливості виконання зобов`язань останнього за Договором поставки № 22/02-3 від 22.02.2022 перед позивачем впродовж тривалого терміну. Будь-яких доказів звернення до позивача щодо неможливості виконання своїх зобов`язань за Договором або пропозицій щодо внесення змін до Договору в частині відтермінування оплати відповідачем також не надано.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставиною непереборної сили та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до частин першої, третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності; основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність.

Згідно зі статтею 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу (стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Згідноіз частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої та третьої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи, суд зазначає, що належними та допустимими доказами відповідачем не спростовано позовні вимоги позивача. Відповідно, правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання ним умов договору відсутні.

Окрім того, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1000,00 грн та про відстрочення виконання рішення суду в частині стягнення основного боргу до 31.12.2023, розглянувши які суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена норма кореспондується з положеннями статті 233 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

З огляду на вищевикладене, господарський суд вважає, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій, а також розмір, до якого вони підлягають зменшенню.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому, відповідач у відзиві не наводить доводів та не зазначає підстав для зменшення штрафних санкцій, не надає жодних доказів, якими обґрунтовує наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Суд зазначає, що зобов`язання з оплати товару за Договором поставки покладалось саме на відповідача. Підписавши Договір відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків та правові наслідки порушення строків розрахунку. Окрім того, умовами специфікації № 1 від 22.02.2022 обумовлено, що терміни поставки визначаються за узгодженням сторін, а остаточна оплата здійснюється по факту поставки кожної партії товару. Тобто, погоджуючи поставку товару, який поставлено відповідачу згідно видаткової накладної від 15.03.2022, відповідач, як покупець мав усвідомлювати про необхідність належного виконання своїх зобов`язань.

Також суд зазначає, що станом на момент прийняття рішення сума заборгованості за зобов`язанням не погашена.

Згідно із частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Суд зазначає, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Позивач є таким само господарюючим суб`єктом як і відповідач та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зважаючи на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов`язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений умовами договору, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений договором розмір штрафу є занадто великим.

З урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства України, надавши оцінку обставинам, викладеним у клопотанні про зменшення розміру неустойки, встановивши відсутність доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення та які можуть бути підставою для такого зменшення (як-от: майновий стан сторін, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу), суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Стосовно відстрочення виконання рішення суд зазначає таке.

Клопотання про відстрочення виконання рішення обґрунтоване тим, що основною метою діяльності відповідача є здійснення сільськогосподарської діяльності, спрямованої на вирощування зернових та технічних культур та тваринництво. Єдиним джерелом для оплати сум, що підлягають стягненню за даним судовим рішенням є кошти, отримані в якості оплати за вирощену та реалізовану сільськогосподарську продукцію, але зважаючи що сільськогосподарське виробництво має сезонний характер і збирання основної маси врожаю та виручки від його реалізації надійдуть лише в кінці осені 2022 року. Крім того, відповідачем посилено ведуться роботи із залучення кредитних коштів для проведення весняно-польових робіт і посівної компанії на 2023 рік. Враховуючи вищевикладене, відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі.

Відповідно до частини шостої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд у разі необхідності, у резолютивній частині рішення вказує про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно зі статтею 239 Господарського процесуального кодексу України, суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до частини третьої статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Зі змісту статті 331 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що відстрочення є правом, а не обов`язком суду, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Однак, наведена відповідачем підстава для відстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище) не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для розстрочення виконання судового рішення.

Відповідачем взагалі не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявленого клопотання про відстрочення виконання рішення та підтвердження обставин наявності тяжкого фінансового становища, відповідач лише обмежився зазначенням вказаних обставин у відзиві.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, у зв`язку із чим його клопотання про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені судом обставини, вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за Договором поставки № 22/02-3 від 22.02.2022 в загальній сумі 632 025,27 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства приватна науково-виробнича фірма "Юніс" (09024, Київська область, Сквирський район, село Великі Єрчики, вулиця Коноплястого, будинок 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" (21010, місто Вінниця, вулиця Івана Богуна, будинок 2, офіс 303, ) заборгованість в сумі 632 025 (шістсот тридцять дві тисячі двадцять п`ять) грн 27 коп. (з яких: 352 006,03 грн сума основного боргу, 54 147,96 грн пеня, 181 500,03 грн штраф та 44 371,25 грн 30% річних), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 480 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн 38 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись із змістом судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повний текст рішення складено та підписано: 19.01.2023