ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1006/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Антонець І.В., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: Фундеряка Т.А., адвокат (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2022, ухвалене суддею Боєвою О.С., м. Запоріжжя, повний текст якого складений 04.10.2022, у справі №908/1006/22

за позовом: Фермерського господарства ИТОГ, (71611, Запорізька область, Василівський район, смт. Степногірськ, вул. Перемоги, буд. 11-А)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА, (69013, м. Запоріжжя, вул. Стартова, буд. 3-В)

про стягнення суми 394950,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2022 заяву Фермерського господарства ИТОГ про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1006/22 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на користь Фермерського господарства ИТОГ 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на користь Фермерського господарства ИТОГ суму 26968 грн. 30 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволені іншої частини заяви відмовлено.

Не погодившись із зазначеним додатковим рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ФЛОРА, в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення господарського суду, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заявлених вимог відмовити.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції в порушення норм ст.80 ГПК України були прийняті до розгляду докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу, які переважно були в останнього на дату ухвалення рішення у справі. Так, із заявою про ухвалення додаткового рішення Позивач по справі подав суду: договір про надання правової допомоги №10-06/2022 від 10.06.2022; додаток №1 до вказаного договору; рахунок на оплату №2/2022 від 10.06.2022; платіжне доручення №159 від 31.06.2022 на суму 30 000,00 грн; акт приймання-передачі послуг за результатами надання правової допомоги від 09.09.2022. Таким чином, крім акту приймання-передачі наданих послуг від 09.09.2022 всі інші докази були в наявності у позивача до моменту звернення з позовом, натомість такі докази не додавалися позивачем до позову, а причин, з яких такі докази не могли бути подані, позивачем не вказувалося; доказів, які б свідчили, що позивач здійснив всі від нього залежні дії для подачі таких доказів - не подавалося.

З урахуванням наведеного апелянт вважає, що позивачем не доведені обставини, які він мав довести, а суд за приписами ч.8 ст.80 ГПК України подані із заявою докази мав відхилити.

Звертає увагу, що не надання разом із позовною заявою доказів, що підтверджують витрати Позивача на правову допомогу, не дало можливості Відповідачу заздалегідь ознайомитися із ними та підготувати свої заперечення з цього питання до закінчення розгляду справи.

Апелянт посилається на те, що неподання клопотання про зменшення судових витрат, про яке наголошено в оскаржуваному додатковому рішенні, відбулось з об`єктивних обставин, а саме неотримання на момент розгляду заяви від позивача заяви з додатками.

Зазначає, що при розгляді заяви судом в порушення ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність в Україні» не перевірявся розмір гонорару з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду адвоката та витраченого адвокатом часу, з огляду на розгляд справи в порядку спрощеного провадження, нескладність справи та малий обсяг доказів у ній.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, додаткове рішення вважає законним та обґрунтованим, зауважує, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови: - докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; - до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Наголошує, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії, а лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. З урахуванням наведених вимог зазначає, що у тексті позовної заяви позивачем наведено попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та зазначено, що докази розміру судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, та в прохальній частині зроблено заяву про покладення судових витрат на відповідача. Крім того, представником позивача у судовому засіданні під час надання пояснень також додаткового усно заявлялось про те, що докази розміру судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; в подальшому 12.09.2022 (у межах визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України п`ятиденного строку з дати ухвалення рішення суду) позивачем подано до суду докази витрат на професійну правничу допомогу разом із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, позивачем дотримано процесуальні вимоги щодо порядку та строків подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу для вирішення судом питання щодо їх стягнення з іншої сторони.

Також звертає увагу, що позивач 12.09.2022 направив на адресу ТОВ «ФЛОРА» цінним листом з описом копію заяви про ухвалення додаткового рішення разом з доказами витрат на професійну правничу допомогу; цей лист знаходився у відділенні «Укрпошта» за місцезнаходженням відповідача з 13.09.2022. Наголошує, що твердження відповідача щодо утруднення отримання пошти у зв`язку з проведенням воєнних дій на територіях прилеглих до м. Запоріжжя не підтверджується жодними доказами; в той час, як місцезнаходженням відповідача є м. Запоріжжя, де відділення пошти працює, а кореспонденцію відповідач протягом розгляду справи отримував. З цього приводу вважає необхідним відхилити доводи відповідача про порушення принципу рівності та змагальності.

Твердження відповідача, що питання розподілу понесених судових витрат після винесення судового рішення може вирішуватись лише у разі наявності поважних причин неподання доказів понесених судових витрат до закінчення судових дебатів вважає необхідним відхилити, з огляду на норми абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, вважає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. При цьому вказує, що при наголошенні відповідачем у судовому засіданні щодо відсутності підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу з проханням відмовити у його задоволенні, в той же час, не зазначено посилань та мотивувань щодо зменшення заявленої позивачем до стягнення суми витрат на правничу допомогу.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.10.2022 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванов О.Г. (доповідач), судді Дармін М.О., Березкіна О.В.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, та її витребування ухвалами суду від 11.10.2022 та 19.10.2022, ухвалою суду від 21.10.2022 відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

09.11.2022 матеріали справи №908/1006/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 09.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2022; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 30.11.2022 на 11:00 год.; сторонам наданий строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

24.11.2022 до суду апеляційної інстанції через підсистему Електронний суд надійшло клопотання представника Фермерського господарства ИТОГ адвоката Антонець Ірини Валеріївни про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Через відпустку судді Березкіної О.В. та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, судове засідання, призначене на 30.11.2022, не відбулось.

12.12.2022 суддя Березкіна О.В. вийшла на роботу, у зв`язку з чим колегія суддів ухвалою суду від 12.12.2022 призначила нову дату судового засідання 16.01.2023 та задовольнила клопотання представника позивача щодо розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 16.01.2023 представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги; представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 16.01.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

У липні 2022 року до Господарського суду Запорізької області через підсистему ЄСІТС Електронний суд надійшла позовна заява Фермерського господарства ИТОГ про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА грошових коштів за договором поставки № 28/22/47 від 05.11.2021 в сумі 394950,27 грн., яка складається з: суми 354048,54 грн. попередньої оплати, суми 3200,99 грн. 3% річних та суми 37700,74 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані непоставкою у строки, визначені договором і специфікацією оплаченої позивачем продукції, неповерненням на вимогу позивача суми попередньої оплати.

Також у позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які складаються з судового збору за подання позовної заяви, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. та зазначено, що докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Ухвалою суду від 12.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1006/22, присвоєний справі номер провадження 9/61/22 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 09.08.2022. Ухвалою суду від 09.08.2022 розгляд справи відкладено на 30.08.2022. У судовому засіданні 30.08.2022 оголошено перерву до 09.09.2022.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.09.2022 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на користь Фермерського господарства ИТОГ суму 354048 грн. 54 коп. основного боргу, суму 989 грн. 40 коп. 3% річних.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на користь Фермерського господарства ИТОГ суму 5325 грн. 57 коп. витрат зі сплати судового збору.

13.09.2022 до господарського суду надійшла заява Фермерського господарства ИТОГ про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1006/22 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на користь Фермерського господарства ИТОГ 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 15.09.2022 заява прийнята до розгляду, судове засідання з її розгляду призначено на 22.09.2022.

Представник ТОВ ФЛОРА безпосередньо в судовому засіданні 22.09.2022 надав суду письмове заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за вих. №19/09-01 від 19.09.2022. Також в судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Зазначив, що позивач не надав належний розрахунок цих витрат, а вказав лише вид судових витрат, не зазначивши скільки часу було витрачено на надання правової допомоги, а відтак порушив вказівку закону, в результаті чого заявлена сума правничої допомоги не може бути перевірена, доведена чи оспорена. Крім того, ТОВ ФЛОРА не отримало від позивача доказів на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу та складу цих витрат.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2022 заяву Фермерського господарства ИТОГ про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1006/22 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на користь Фермерського господарства ИТОГ 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на користь Фермерського господарства ИТОГ суму 26968 грн. 30 коп. витрат на професійну правничу допомогу; у задоволені іншої частини заяви відмовлено.

Зазначений процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу частково, господарський суд, виходив із доведеності належними доказами цих витрат та вимог ч.4 ст.129 ГПК України, нормами якої визначено, що при частковому задоволенні позову інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам, відтак, заяву задоволено у пропорційному відношенні до задоволених вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, з наступних мотивів.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.11.2021 у справі №914/1945/19, від 23.11.2021 у справі №873/126/21).

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19.

Також Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі N 915/237/18, від 24.10.2019 у справі N 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі N 904/3583/19.

Як зазначалося вище, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем про стягнення витрат на правничу допомогу зазначено у позовній заяві, орієнтовний розмір цих витрат визначено у сумі 30000 грн.

Отже, позивачем дотримано вимог ст.124 ГПК України.

В якості доказів надання правничих послуг Фермерському господарству «Итог» під час розгляду справи № 908/1106/21 позивачем подано суду:

- договір про надання правової допомоги № 10-06/2022 від 10.06.2022,

- додаток № 1 до вказаного договору,

- Акт приймання-передачі послуг за результатами надання правової допомоги від 09.09.2022,

- рахунок на оплату № 2/2022 від 10.06.2022,

- платіжне доручення № 159 від 31.06.2022 на суму 30000,00 грн.

Згідно матеріаліів справи представництво інтересів Фермерського господарства ИТОГ у справі № 908/1006/22 здійснювалось адвокатом Антонець Іриною Валеріївною, яка діяла на підставі ордеру серія АР № 1091779 від 01.07.2022, вданого АО ЦЕЗАР відповідно до договору про надання правової допомоги № 10-06/2022 від 10.06.2022.

Так, відповідно до п.п. 1.3, 5.1 договору про надання правової допомоги № 10-06/2022 від 10.06.2022, укладеного між Адвокатським об`єднанням ЦЕЗАР та Фермерським господарством ИТОГ визначено, що обсяг та порядок надання правової допомоги, перелік послуг, вартість послуг, порядок розрахунків, строки надання правової допомоги та інші аспекти виконання Договору визначаються відповідно до Додатку № 1 до цього договору та/або додатковими договорами до цього договору, які є частинами цього договору.

У Додатковій угоді № 1 від 10.06.2022 до Договору сторонами обумовлено надання правової допомоги, пов`язаної із вирішенням в судовому порядку спору щодо невиконання ТОВ Флора зобов`язань за договором поставки № 28/22/47 від 05.11.2021, в п. 1.1 якої наведено відповідний перелік послуг/робіт.

Згідно з п. 2.2. Додатку № 1 сторони домовились, що гонорар за правову допомогу, визначену в п.1.1 цього Додатку складає фіксований розмір 30000,00 грн.

Після надання правової допомоги відповідно до предмету Договору, сторони підписують Акт надання послуг (п.2.8).

Відтак, сторонами у договорі погоджений фіксований розмір гонорару за надання правничих послуг.

АО Цезар виставлено ФГ ИТОГ рахунок № 2/2022 від 10.06.2022 на оплату правової допомоги згідно вищевказаного Договору та Додатку № 1 до нього на суму 30000,00 грн., який оплачено позивачем згідно з платіжним дорученням № 159 від 13.06.2022.

09.09.2022 АО ЦЕЗАР та ФГ ИТОГ складено та підписано Акт приймання-передачі послуг за результатами надання правової допомоги, згідно з яким погоджено, що Адвокатським об`єднанням, а саме адвокатом Антонець І.В., надано належним чином, у повному обсязі правову допомогу відповідно до Договору про надання правової допомоги №10-06/2022 від 10.06.2022 та Додатку № 1 від 10.06.2022. Таким чином, згідно детального опису робіт, наведених у акті, адвокатське об`єднання надало, а Клієнт прийняв надані послуги, в тому числі: надання консультацій Клієнту; вивчення документів та аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та судової практики; підготовка та подання позовної заяви; підготовка та подання до суду заяв та клопотань; представництво інтересів Клієнта в судових засіданнях у справі № 908/1006/22, тощо. В п. 2 Акту визначено, що загальна вартість послуг правової допомоги складає 30000,00 грн., що є фіксованою згідно з п. 2.2 Додатку № 1 від 10.06.2022 до Договору.

Відтак, позивачем здійснено оплату правничих послуг у загальному розмірі 30000 грн.

Процесуальні документи, наявні у справі (позовна заява, заяви, клопотання) підтверджують надання правової допомоги позивачу у цій справі адвокатом Антонець І.В.

Відповідно до частини 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що рішення відбулось лише частково на користь позивача (у пропорції: на користь позивача на 89,8943%, на користь відповідача на 10,1057%), судом у відповідній правильній пропорції здійснено розподіл витрат на правничу, заявлених у заяві.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до матеріалів справи, про понесені судові витрати та їх орієнтовний розмір зазначено у позовній заяві, про необхідність розподілу судових витрат представником позивача наголошено у судовому засіданні 09.09.2022 (до судових дебатів), а заява від позивача про ухвалення додаткового рішення надійшла до суду 12.09.2022 (через електронний суд, зареєстрована 13.09.2022), відтак, позивачем дотримані строки на подання доказів, визначені ч.8 ст.129 ГПК України.

При цьому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо безпідставного прийняття таких доказів судом першої інстанції та необхідності їх відхилення згідно вимог ч.8 ст.80 ГПК України, оскільки норми ч.8 ст.129 ГПК України щодо подання доказів понесення стороною витрат саме на правничу допомогу є в даному випадку спеціальною по відношенню до ст.80 ГПК України, яка регламентує подання доказів у справі.

Стосовно доводів апелянта, що неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу разом із позовною заявою не дало можливості Відповідачу заздалегідь ознайомитися із ними та підготувати свої заперечення з цього питання до закінчення розгляду справи, відхиляються колегією суддів, оскільки позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення були надані докази направлення відповідної заяви на адресу відповідача, тобто дотримано норм процесуального права щодо направлення процесуальних документів учасникам провадження. При цьому отримання рекомендованих відправлень учасником процесу перебуває поза волею відправника кореспонденції. Слід також наголосити, що ухвалу суду від 15.09.2022, якою заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято судом до розгляду, надіслано засобами електронного зв`язку учасникам провадження в цей же день 15.09.2022, відтак, апелянт (відповідач) не був позбавлений права ознайомитись із матеріалами заяви для подання власних заперечень (в тому числі і в дистанційному режимі). Таким чином, неподання заперечень щодо розміру судових витрат залежало виключно від дій відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом в порушення ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність в Україні» не перевірявся розмір гонорару з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду адвоката та витраченого адвокатом часу, то суд апеляційної інстанції їх відхиляє, з огляду на те, що за нормами частин 5-6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

При цьому відповідно до висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 16.06.2022 у справі 873/244/21, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.

Суд звертає увагу, що відповідачем хоча і були подані заперечення з приводу судових витрат позивача на правничу допомогу, втім, щодо визначення та формування суми вартості послуг відповідач у запереченнях нічого не зазначав, як і не подавав відповідних доказів невідповідності такого розміру витрат.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є співрозмірними з критерієм розумності і обґрунтованості таких витрат, сумі позову, враховуючи доведення позивачем обсягу і вартості наданих послуг, та відсутність доказів з боку відповідача щодо неспівмірності цих витрат наданим послугам, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, судом першої інстанції підставно відповідна заява позивача задоволена частково, у пропорційному відношенні до задоволеної частини вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, та те, що судові витрати, зокрема судовий збір, при оскарженні судового акту, постановленого/ухваленого за наслідками розгляду розподілу судових витрат не сплачується, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2022 у справі №908/1006/22 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2022 у справі №908/1006/22 - залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛОРА за подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.01.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна