ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. Справа№ 910/343/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Дудченко В.В.

відповідача - Полішко Ю.О.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Дочірнього підприємства «Київгазенерджи»

на рішення Господарського суду м. Києва від 31.08.2022 р. (повний текст складено 15.09.2022 р.)

у справі № 910/343/22 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Дочірнього підприємства «Київгазенерджи»

про стягнення 979760,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» про стягнення 979760,00 грн заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Б019 від 01.07.2015 р., з яких: 687488,51 грн основної заборгованості, 77289,11 грн пені, 63331,25 грн 3% річних, 141651,13 грн інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного договору та норм чинного законодавства України відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений природний газ, у зв`язку чим у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.08.2022 р. у справі № 910/343/22 позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволено частково; стягнуто з Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» заборгованість у розмірі 642621,39 грн, 3 % річних у розмірі 63331,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 135109,37 грн, пеню у розмірі 69576,88 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Також до апеляційної скарги позивачем додано клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у Акціонерного товариства "Київгаз" реєстр про фактичний обсяг розподілу природного газу по споживачах за газовий місяць березень 2019 р. у розрізі структурних підрозділів оператора газотранспортної системи та/або структурних підрозділів газовидобувного підприємства, регіонів та категорій споживачів за цей газовий місяць, в якому відображені дані про обсяг розподілу (транспортування) Дочірнім підприємством "Київгазенерджи" та/або його споживачам природного газу у березні 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що надання відповідачу послуг з транспортування природного газу у березні 2019 року в обсязі 71,792 тис.куб.м у сумі 44867,12 грн підтверджується скріншотом з Інформаційної платформи щодо даних відбору ДП «КиївГазЕнерджі».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/343/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 р. витребувано з Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/343/22 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду м. Києва від 31.08.2022 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/343/22.

31.10.2022 р. до суду надійшли матеріли справи № 910/343/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду м. Києва від 31.08.2022 р. у справі № 910/343/22 та призначено до розгляду на 08.12.2022 р.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 20.10.2022 р. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" у справі № 910/343/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Дочірнє підприємство "Київгазенерджи" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 642621,39 грн, 3% річних у розмірі 63331,25 грн, інфляційних втрат у розмірі 135109,37 грн, пені у розмірі 69576,88 грн та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази наявності заборгованості відповідача перед позивачем за спірний період згідно умов договору, зокрема відсутні акти наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, підписані та скріплені печатками сторін, які підтверджують фактичні об`єми протранспортованого природного газу та є підставою для проведення остаточних розрахунків. Також відповідач вказує, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню відповідно до ст. 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" на рішення Господарського суду м. Києва від 31.08.2022 р. у справі № 910/343/22, об`єднано апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" в одне апеляційне провадження для спільного розгляду та призначено до розгляду на 08.12.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 р. розгляд справи № 910/343/22 відкладено до 17.01.2023 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/210/23 від 16.01.2023 р. у зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/343/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 р. апеляційні скарги у справі № 910/343/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 р. справу № 910/343/22 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судовому засіданні 17.01.2023 р. представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційних скарг.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання позивача про витребування наведених вище додаткових доказів, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Так, у вказаному клопотанні відповідач просить суд витребувати у Акціонерного товариства "Київгаз" реєстр про фактичний обсяг розподілу природного газу по споживачах за газовий місяць березень 2019 року у розрізі структурних підрозділів оператора газотранспортної системи та/або структурних підрозділів газовидобувного підприємства, регіонів та категорій споживачів за цей газовий місяць, в якому відображені дані про обсяг розподілу (транспортування) Дочірнім підприємством "Київгазенерджи" та/або його споживачам природного газу у березні 2019 року.

Разом з цим, укладаючи зазначений вище договір, сторони передбачили певний порядок розрахунків за послуги з транспортування природного газу.

Зокрема, за змістом п. 3.4 договору підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством є акти наданих послуг.

Таким чином, реєстр про фактичний обсяг розподілу природного газу по споживачах за газовий місяць березень 2019 року не є належним доказом на підтвердження надання позивачем послуг з транспортування природного газу відповідачу, оскільки сторонами в укладеному договорі не передбачено проведення розрахунку на підставі такого реєстру.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.07.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укртрансгаз», (далі - газотранспортне підприємство) та Дочірнім підприємством «Київгазенерджи» (далі - замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Б019 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно з п. 2.1 договору підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.

Як передбачено п. 2.5 договору, приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється сторонами відповідно до порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до п. 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

За змістом п. 3.3 договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

Відповідно до п. 3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

За п. 5.3 договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 9:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість.

У відповідності до п. 5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування природного газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 5.6 договору сторони погодили, що у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.07.2015 р. до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором (п. 11.1 договору).

Позивач вказує, що на виконання умов укладеного договору у період з січня 2018 року по березень 2019 року ним було надано відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 2286801,77 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Однак, відповідачем лише частково було сплачено надані послуги на суму 1599313,26 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не розрахувався у повному обсязі за поставлений природний газ за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. п. 7, 9, 19, 45 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу; замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох послуг; оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Як передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 32 вказаного Закону, транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками. Оператор газотранспортної системи зобов`язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (Кодекс ГТС), який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2493, який визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

На підтвердження факту надання відповідачеві послуг з транспортування газу у період з жовтеня 2018 року по березень 2019 року в матеріалах справи містяться акти наданих послуг з транспортування магістральними трубопроводами від 31.10.2018 р., 30.11.2018 р., 31.12.2018 р., 31.01.2019 р. та 28.02.2019 р. на загальну суму 702726,90 грн, які підписані представниками обох сторін без зауважень та скріплені печатками.

На виконання умов укладеного договору відповідачем було оплачено протранспортований в жовтні 2018 року газ на суму 60105,53 грн, тому несплаченою частиною наданих послуг з транспортування за вересень 2018 року залишилося 0,02 грн.

Враховуючи викладене, заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з транспортування природного газу складає 642621,39 грн (702726,90 - 60105,53 грн + 0,02 грн).

Стосовно доводів позивача про те, що обсяг протранспортованого ним відповідачу газу у березні 2019 року становить 71,792 тис.куб.м та підтверджується даними з інформаційної платформи, яка з урахуванням вимог п. 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС застосовується для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Згідно з п. 3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Отже умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що підставою для сплати відповідачем протранспортованого газу є акти наданих послуг.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній складений та підписаний обома сторонами акт наданих послуг за березень 2019 року, тому відсутні правові підстави для нарахування заборгованості за вказаний період.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Б019 від 01.07.2015 р. підлягає частковому задоволенню у розмірі 642621,39 грн.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 77289,11 грн пені.

Пунктом 5.2 укладеного договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З розрахунку позивача вбачається, що останнім здійснювалось нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості із врахуванням протранспортованого ним газу у березні 2019 року.

Оскільки судом було відмовлено у позові в частині даного періоду, перерахунку підлягають нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні втрати.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 69576,88 грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. При цьому, суд має врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 р. у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 р. у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 р. у справі № 917/791/18.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Отже відповідачем не наведено наявності обставин, які об`єктивно, незалежно від його волі перешкодили виконати останньому зобов`язання перед позивачем належним чином у встановлений договором строк, та не подано доказів на підтвердження існування таких обставин, у зв`язку з чим клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає задоволенню.

За неналежне виконання умов укладеного договору позивач також нарахував та просить стягнути з відповідача 63331,25 грн 3% річних та 141651,13 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Як було встановлено вище, при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем було здійснено розрахунок з урахуванням заборгованості за березень 2019 року.

При цьому, 3% річних нараховано позивачем у меншому розмірі ніж за перерахунком суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних на суму 63331,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 135109,37 грн.

Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як передбачено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Обґрунтовуючи заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, відповідач вказує на необхідність застосування скороченої позовної давності в частині вимог про стягнення суми основного боргу, інфляційних та 3% річних та посилається на постанову Верховного Суду від 16.07.2020 р. у справі № 920/206/19, в якій зазначено, що договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами містить ознаки договору перевезення вантажу та до відносин, що виникають з договору транспортування природного газу, підлягає застосуванню ч. 5 ст. 315 ГК України, відповідно до якої для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Однак, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 р. у справі 921/184/21 суд прийшов до висновку, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст. 901 ЦК України, Законом «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС та Типовим договором.

За результатами перегляду справи в касаційному порядку об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 р. у справі № 920/206/19, від 23.07.2020 р. у справі № 920/180/19, від 08.12.2021 р. у справі № 904/949/21 про те, що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення статей 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу.

Таким чином, до правовідносин у даній справі щодо стягнення заборгованості за надані послуги транспортування природного газу застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка не пропущена позивачем при зверненні до суду із даним позовом.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік

Разом з цим, 02.04.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, яка нарахована на 02.04.2019 р. та період, що слідує після відповідної дати, продовжений на строк дії карантину в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та не був пропущений позивачем.

Доводи відповідача про те, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню відповідно до ст. 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до Реєстру, зокрема: постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем, особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, НАК «Нафтогаз України», розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Як передбачено п. 3 ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, у межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням та в обсягах, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та/або Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", та/або Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", із застосуванням рахунків, відкритих у Державному казначействі України, згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість.

Отже Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» передбачений певний порядок врегулювання заборгованості між сторонами та наявність певних умов, а саме:

укладений між сторонами договір про організацію взаєморозрахунків;

погашення боржником основного боргу до 31.12.2022 р., у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до ст. 4 вказаного закону;

повне виконання боржником укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Отже, лише при одночасному існуванні умов, визначених ст. ст. 2 - 6 Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» підлягають реалізації заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 р. у справі № 904/92/20.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості у розмірі 642621,39 грн за послуги транспортування природного газу, а також відсутні докази укладення між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків вказаної заборгованості, тому відсутні правові підстави для списання пені, 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Доводи апеляційних скарг наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів через їх необґрунтованість.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 31.08.2022 р. у справі № 910/343/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 31.08.2022 р. у справі № 910/343/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Акціонерне товариство «Укртрансгаз» та Дочірнє підприємство «Київгазенерджи».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.01.2023 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

С.А. Пашкіна