ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2257/22

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання за наявними матеріалами справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», м. Київ

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», Київська обл., м. Бровари

про стягнення заборгованості

без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» №04 від 04.11.2022 року (вх. №1959/22 від 04.11.2022) (далі позивач) до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки зернових культур №02-21-05 від 17.05.2021 року у сумі 241759,93 грн., з яких 192839,75 грн. основного боргу, 5360,27 грн. 3% річних та 43559,91 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору поставки зернових культур №02-21-05 від 17.05.2021 року в частині своєчасної оплати отриманої продукції.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2257/22 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).

Відповідач, обізнаний про розгляд справи, що підтверджується поданою ним заявою б/н від 11.11.2022 року (вх. №1603/22 від 11.11.2022) про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який належним чином повідомлений про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

Враховуючи, що ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти дні з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІ ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» (за договором - постачальник) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (за договором - покупець) 17.05.2021 року укладено Договір поставки зернових культур №02-21-05 (далі договір), згідно умов п. п. 1.1, 1.2 якого, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти покупцю протягом строку дії цього Договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (далі - продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію. Загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим Договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії цього Договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно п.п. 2.1, 2.3 Договору, ціна на Продукцію, що поставляється за цим Договором встановлюється у додаткових угодах, що укладаються Сторонами протягом строку дії цього Договору і є його невід`ємними частинами. Загальна сума Договору складається з загальної вартості Продукції, поставленої Постачальником та прийнятої Покупцем на умовах цього Договору протягом строку його дії.

Асортимент (вид) Продукції, що є предметом поставки за цим Договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються Сторонами протягом строку дії цього Договору і є його невід`ємними частинами (п. 3.1 Договору).

Згідно п. п. 4.1, 4.4, 4.5 Договору, постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згіднo укладених сторонами додаткових угод до цього Договору. Право власності на продукцію, що поставляється за цим Договором, переходить від постачальника до покупця з моменту фактичного прийняття продукції покупцем у місці поставки, що вказане в п. 4.3 цього Договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній товарно-транспортній накладній. Поставка продукції постачальником покупцю здійснюється на умовах DDP (ІНКОТЕРМС- 2010) на склад покупця, за адресою, вказаною в п. 4.3 цього Договору.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору, оплата поставленої продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника вказаний в цьому Договорі. Оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця при прийнятті продукції та за умови надання постачальником всіх документів, передбачених п. 4.6 цього Договору та виконання постачальником умов п. 4.7 цього Договору.

Відповідно до п. 9 Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками і діє до 31.12.2021 року включно, але у будь - якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, що залишились невиконаними на момент припинення дії Договору. У випадку порушення іншою стороною умов цього Договору, цей Договір може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін в односторонньому порядку, про що сторона - ініціатор зобов`язана повідомити іншу сторону у письмовому вигляді не менш як за 20 календарних днів до дати розірвання Договору.

На виконання п. 4.1 Договору, між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 17.05.2021 року до Договору, згідно якої сторонами погоджено найменування, обсяги, ціну та дати поставки.

Позивачем на виконання умов договору та додаткової угоди здійснено поставку продукції на суму 492839,75 грн., що підтверджується видатковими накладними №34 від 17.05.2021 року, №133 від 08.12.2021 року та товарно-транспортними накладними №115 від 14.05.2021, №117 від 14.05.2021, №26081221 від 08.12.2021.

Однак, відповідач, в порушення умов Договору, за поставлену позивачем продукцію розрахувався частково на суму 300000,00 грн. внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 192839,75 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору та Додаткової угоди №1 від 17.05.2021 року до Договору здійснено поставку продукції, що підтверджується підписаними представниками обох сторін та скріплених їх печатками видатковими накладними №34 від 17.05.2021 року, №133 від 08.12.2021 року та товарно-транспортними накладними №115 від 14.05.2021, №117 від 14.05.2021, №26081221 від 08.12.2021 на загальну суму 492839,75 грн.

Згідно ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також, встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №910/22923/17 та від 20.05.2020 у справі №918/535/19.

На підставі наявних у матеріалах справи первинних документів (видаткових накладних та товарно-транспортних накладних) судом встановлено, що заборгованість відповідача за Договором становить 192839,75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в порушення умов Договору, отриману від позивача продукцію оплачено частково на суму 300000,00 грн., у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 192839,75 грн., що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, доказів сплати решти боргу суду не надано, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, а тому, вимога позивача про стягнення з відповідача 192839,75 грн. заборгованості за поставлену продукцію є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача 1418,65 грн. 3% річних та 8935,84 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 34043,85 грн. за видатковою накладною №34 від 17.05.2021 за період з 15.06.2021 по 03.11.2022 та 3941,62 грн. 3% річних та 34624,07 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 158795,90 грн. за видатковою накладною №133 від 08.12.2021 року за період з 06.01.2022 по 03.11.2022 з урахуванням періодів нарахування та часткових оплат, згідно виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 7.6 Договору, за прострочення платежу, покупець на письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 86 ГПК України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Досліджуючи розрахунок позивача в частині визначення періодів нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем неправильно визначено дати виникнення прострочення в оплаті за видатковою накладною №133 від 08.12.2021 року.

Згідно п. 5.2 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції та за умови надання постачальником всіх документів, передбачених п. 4.6 цього договору та виконання постачальником умов п. 4.7 цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, а також, умови п. 5.2 Договору, строк оплати за поставлену продукцію спливає через 20 банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, у зв`язку з чим прострочення в оплаті настає з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Однак, як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за період з 06.01.2022 по 03.11.2022, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 158795,90 грн. за видатковою накладною №133 від 08.12.2021 року, позивачем здійснено розрахунки за періоди виходячи із 20 календарних а не банківських днів, оскільки, позивачем не враховано, що 27.12.2021, 03.01.2022, 07.01.2022 були вихідними днями, отже, відповідне прострочення ще не настало.

Згідно ч. 3 ст. 67 КЗпП у випадку, коли святковий або неробочий день співпадає з вихідним днем, то такий вихідний переноситься на наступний після святкового або неробочого. Так, 01.01.2022 року припадає на суботу, таким чином, вихідний 01.01.2022 перенесено на понеділок 03.01.2022; 25.12.2021 католицьке Різдво припадає на суботу, таким чином, вихідний 25.12.2021 переноситься на понеділок 27.12.2021 року.

Так, згідно вірного розрахунку, зробленого судом за видатковою накладною №133 від 08.12.2021 року за період прострочення з 11.01.2022 по 03.11.2022 розмір 3% річних складає 3876,36 грн. є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає задоволенню в зазначеному розмірі. Розмір інфляційних втрат складає 39459,57 грн., однак, позивачем розмір інфляційних втрат визначено у сумі 34624,07 грн., а тому, задоволенню підлягає визначена позивачем сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Перевіривши розрахунок 3% річних у сумі 1418,65 грн. за видатковою накладною №34 від 17.05.2021, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 34043,85 грн. судом встановлено, що він є арифметично вірним. При цьому, розмір інфляційних втрат складає 10010,33 грн., однак, позивачем розмір інфляційних втрат визначено у сумі 8935,84 грн., а тому, задоволенню підлягають вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у визначених позивачем сумах, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи встановлені факти, за наслідками розгляду спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із доведеністю в сукупності наданих позивачем доказів та встановлених судом фактичних обставин порушення відповідачем договірних зобов`язань.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» (01001, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 2, кв. 33, ) 192839 (сто дев`яносто дві тисячі вісімсот тридцять дев`ять) грн. 75 коп. основного боргу, 5295 (п`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн. 01 коп. 3% річних, 43559 (сорок три тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 91 коп. інфляційних втрат та 3625 (три тисячі шістсот двадцять п`ять) грн. 42 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць