УХВАЛА

24 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 914/3080/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т. М. (головуючий), Бенедисюка І. М., Колос І. Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Виконавчого комітету Львівської міської ради (далі - Виконавчий комітет, скаржник)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 про зміну порядку виконання рішення

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022, яка прийнята за наслідками перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 13.01.2022,

а також на рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021,

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021

та ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022

у справі №914/3080/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна»

до:

1. Львівської міської ради,

2. Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради»

3. Управління капітального будівництва Львівської міської ради

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 у справі №914/3080/20 позов задоволено частково та стягнуто: з Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (далі - ТОВ «Балтом Україна») заборгованість в розмірі 32 477 691, 76 грн та 267 009, 50 грн судового збору; з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника, та з Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь ТОВ «Балтом Україна» грошові кошти в розмірі 51 389 551, 02 грн, з яких: 2 958 437, 32 грн - пеня, 40 902 984, 90 грн - інфляційні втрати та 7 528 128, 80 грн - 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 422 490, 06 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 заяву про стягнення судових витрат задоволено частково та стягнуто: з Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» на користь ТОВ «Балтом Україна» 16 109, 65 грн судових витрат на професійну правничу допомогу; з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника, та з Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь ТОВ «Балтом Україна» 25 490, 35 грн судових витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні решти вимог за заявою про стягнення судових витрат відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі №914/3080/20, зокрема рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 у справі №914/3080/20 залишено без змін, а додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 частково скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про стягнення: з Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» на користь ТОВ «Балтом Україна» 83 867, 24 грн судових витрат на професійну правничу допомогу; з Управління капітального будівництва Львівської міської ради та Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь ТОВ «Балтом Україна» 83 867, 24 грн; в решті додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 про зміну порядку виконання рішення суду у справі №914/3080/20, зокрема:

змінено порядок виконання рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 у справі №914/3080/20 та викладено пункт 3 його резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049), як основного боржника, та з Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) через Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 26256622), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) грошові кошти в розмірі 51 389 551, 02 грн., з яких: 29 58 437, 32 грн. пеня, 40 902 984, 90 грн. інфляційні втрати та 75 28 128, 80 грн. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 422 490, 06 грн.» (пункт 1);

змінено порядок виконання додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20, викладено пункт 3 його резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049), як основного боржника, та з Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) через Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 26256622), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) 25 490, 35 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.» (пункт 2);

змінено порядок виконання додаткового рішення, прийнятого постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі №914/3080/20, викладено абзац 8 резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049) та Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) через Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 26256622), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) 83 867, 24 грн.» (пункт 3);

визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 11.11.2021р. у справі №914/3080/20 про: «Стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049), як основного боржника, та з Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) грошових коштів в розмірі 51 389 551,02 грн, з яких: 2 958 437, 32 грн пеня, 40 902 984,90 грн інфляційні втрати та 7 528 128, 80 грн 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 422 490, 06 грн» (пункт 4);

у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України видано наказ про: «Стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049), як основного боржника, та з Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) через Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 26256622), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) грошових коштів в розмірі 51 389 551, 02 грн, з яких: 2 958 437, 32 грн пеня, 40 902 984, 90 грн інфляційні втрати та 7 528 128, 80 грн 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 422 490, 06 грн» (пункт 5);

визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 11.11.2021р. у справі №914/3080/20 про: «Стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049), як основного боржника, та з Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) 25 490, 35 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.» (пункт 6);

у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України видано наказ про: «Стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049), як основного боржника, та з Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл.Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) через Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, місто Львів, пл.Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 26256622), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) 25 490, 35 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.» (пункт 7);

визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 11.11.2021р. у справі №914/3080/20 про: «Стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049) та Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл.Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) 83 867, 24 грн» (пункт 8);

у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України видано наказ про: «Стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Горбачевського, будинок 10, ідентифікаційний код 04056049) та Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) через Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 26256622), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (81160, Львівська область, Пустомитівський район, селище міського типу Щирець, вулиця Княжа, будинок 14, ідентифікаційний код 35382784) 83 867, 24 грн» (пункт 9).

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2022 апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 у справі №914/3080/20 - без змін.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20, зокрема:

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради б/н від 10.06.2022 частково задоволено;

ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 у справі №914/3080/20 скасовано в частині зміни резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 у справі №914/3080/20, додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 та додаткового рішення, прийнятого постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі № 914/3080/20;

змінено пункти 5, 7 та 9 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 у справі №914/3080/20 та виключено посилання на те, що виконавчий комітет Львівської міської ради як субсидіарний боржник;

доповнено резолютивну частину ухвали Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 у справі №914/3080/20 пунктом : Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» до Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства Агенція ресурсів Львівської міської ради та Управління капітального будівництва Львівської міської ради про зміну порядку виконання частини рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 у справі №914/3080/20, частини додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 та частини додаткового рішення, прийнятого постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі №914/3080/20 задовольнити;

в іншій частині апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Львівської міської ради б/н від 10.06.2022 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 у справі №914/3080/20 закрито.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 (з урахуванням ухвали цього ж суду від 09.12.2022 про виправлення описки стосовно дати прийняття ухвали, що оскаржується) закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в розгляді справи, виконавчого комітету Львівської міської ради б/н від 10.06.2022 на рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20.

Виконавчий комітет 02.01.2023 (відповідно до поштових відміток на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати, зокрема: частково рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 у справі №914/3080/20 в частині пункту 3 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника, та з Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь ТОВ «Балтом Україна» грошові кошти в розмірі 51 389 551, 02 грн, з яких: 2 958 437, 32 грн - пеня, 40 902 984,90 грн - інфляційні втрати та 7 528 128, 80 грн - 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 422 490, 06 грн, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021; повністю ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2022; повністю постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022; повністю ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, скаржник у прохальній частині касаційної скарги просить: поновити пропущений строк для її подання; відстрочити сплату судового збору за її подання.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 05.01.2023 у справі №914/3080/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Малашенкова Т. М., судді Бенедисюк І. М., Колос І. Б.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Виконавчого комітету з доданими до неї документами у справі №914/3080/20, Касаційний господарський суд констатує, що предметом касаційного оскарження визначена низка судових рішень, зокрема: ухвала Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 про зміну порядку виконання рішення суду, постанова Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 (судові рішення про зміну порядку виконання рішень), рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021, та ухвала Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у цій же справі.

Верховний Суд відзначає, що порядок, підстави касаційного оскарження залежить від предмета оскарження, про що свідчить стаття 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Щодо оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 про зміну порядку виконання рішення та прийняття за наслідками перегляду цієї ухвали постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20, Суд зазначає наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом частини першої статті 304 ГПК України ухвали судів першої інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, зокрема, передбачених пунктом 2 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала суду першої інстанції щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання (пункт 24 частини першої статті 255 ГПК України) після її перегляду в апеляційному порядку не належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

Суд зазначає, що вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду», що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 про зміну порядку виконання рішення суду та постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 (судові рішення про зміну порядку виконання рішень) на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, як такі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Щодо оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з приписами статті 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.

Водночас оскаржені скаржником до Верховного Суду рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 зі справи №914/3080/20 апеляційним судом за апеляційною скаргою скаржника по суті не переглядалися, апеляційним судом у справі №914/3080/20 не ухвалювалася постанова за результатом їх перегляду, тоді як ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету б/н від 10.06.2022 на рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 було закрито.

Враховуючи наведене вище, Верховний Суд дійшов висновку, що в даному випадку порушений порядок касаційного оскарження на зазначені рішення суду першої інстанції, оскільки вони не переглядалися апеляційним судом по суті та за результатами цього перегляду не була прийнята постанова.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Від так і в цій частині відсутні підстави для того, щоб стверджувати, що рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 підлягають касаційному оскарженню.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, як такі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Разом з тим, перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги в частині оскарження ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в розгляді справи, Виконавчого комітету Львівської міської ради б/н від 10.06.2022 на рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі № 914/3080/20, на відповідність вимогам статей 288, 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в тому числі щодо сплати судового збору та порушення строку на її подання, Верховний Суд встановив таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема на ухвали суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, предметом касаційного оскарження є ухвала Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 про закриття апеляційного провадження у справі №914/3080/20.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження у справі, належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), мають право подати касаційну скаргу (пункт 3 частини першої статті 287 ГПК України).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, зазначене, зокрема у пункті 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі має зазначатися обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Відтак, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми, змісту касаційної скарги та строку її подання.

На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі Виконавчий комітет вказує, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення від 28.11.2022 про закриття апеляційного провадження з порушенням норм матеріального і процесуального права.

При цьому скаржник не відзначає, які саме норми матеріального чи процесуального права порушені апеляційним судом при ухвалені оскаржуваного судового рішення про закриття апеляційного провадження, та не посилається як на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України (оскільки оскаржується судове рішення, передбачене пунктом 3 частини першої статті 287 ГПК України).

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, на яких подається касаційна скарга з належним обґрунтуванням, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги та надати Суду касаційну скаргу в новій редакції із зазначенням підстави касаційного оскарження ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закон України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду встановлено в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року визначений у розмірі 2 684, 00 грн.

У поданій касаційній скарзі Виконавчий комітет, зокрема просив Суд скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 про закриття апеляційного провадження у справі №914/3080/20.

Отже, з урахуванням викладеного та беручи до уваги вимоги касаційної скарги щодо оскарження ухвали апеляційного суду, при поданні касаційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір у сумі 2 684, 00 грн.

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Натомість Виконавчий комітет у прохальній частині касаційної скарги заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №914/3080/20. Дане клопотання мотивоване тим, що 30.12.2022 представником Виконавчого комітету подано службову записку про здійснення оплати судового збору для подання касаційної скарги, однак станом на дату подання касаційної скарги платіжного доручення представником не отримано, у зв`язку з чим платіжне доручення буде долучено до касаційної скарги окремим супровідним листом.

Дослідивши вказане клопотання скаржника, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок звільнення, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на таке.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї статті зазначено, що Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання, зокрема щодо звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення, розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених в статті 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8 вказаного Закону, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 940/2276/18).

З огляду на викладене суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки обставини наведені скаржником у клопотанні про відстрочення сплати судового збору не передбачені Законом України «Про судовий збір» для такого відстрочення сплати судового збору, до того ж позивачем у справі є юридична особа, а предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Предметом спору у даній справі є стягнення коштів за неналежне виконання умов договору поруки щодо погашення заборгованості, яка виникла внаслідок несплати за виконані роботи за договором підряду.

Близька за змістом правова позиція щодо застосування положень частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20 та в ухвалах Верховного Суду від 11.06.2021 у справі № 906/979/20, від 21.12.2021 у справі № 913/104/21.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Касаційний господарський суд, зауважує, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Отже, у клопотанні скаржника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №914/3080/20 Суд відмовляє.

Виходячи з вищевикладеного, Верховний Суд зазначає, що з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід надати докази сплати судового збору у розмірі 2 684 грн, який має бути перерахований за актуальними реквізитами щодо сплати судового збору за подачу касаційної скарги до Верховного Суду на час вчинення такої дії.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Окрім цього, відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до частини шостої статті 233 ГПК України складання повного тексту ухвали залежно від складності справи може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Так, як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у даній справі (з урахуванням ухвали від 09.12.022 про виправлення описки) виготовлено 06.12.2022, а отже, останній день оскарження ухвали за приписами частини першої статті 288 ГПК України, припадає на 26.12.2022.

Водночас, касаційна скарга, як зазначено вище, надіслана на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 02.01.2023, що підтверджується поштовими відмітками на конверті.

Отже, касаційна скарга Виконавчого комітету на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 подана з пропуском встановленого процесуального строку на касаційне оскарження.

В тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зокрема ухвали апеляційного суду від 28.11.2022 зі справи, а до матеріалів скарги, зокрема надано копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду з якої вбачається її реєстрація в системі електронного документообігу Львівської міської ради з номером та датою, як вхідного документа, відповідно до якої її було отримано - 14.12.2022.

За таких обставин, Виконавчий комітет просить Суд поновити строк на касаційне оскарження, зокрема ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20.

Колегія суддів, розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20, дійшла висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В контексті викладеного суд зазнає, що згідно з положеннями статей 42, 43 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

При цьому суд касаційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 №3236/03, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку, обов`язок доведення яких відповідними доказами покладено на скаржника.

На підтвердження дати отримання ухвали апеляційного суду додана до матеріалів касаційної скарги копія ухвали суду з реєстрацією в системі електронного документообігу Львівської міської ради - 14.12.2022 №1.7-28115-29.

Відтак, дата отримання скаржником копії ухвали суду підтверджується виключно відміткою про її реєстрацію в системі електронного документообігу Львівської міської ради - 14.12.2022 №1.7-28115-29. Вказана відмітка є відміткою самого скаржника, без надання доказів щодо дати направлення її апеляційним судом та відповідного отримання.

Істинність твердження щодо дати отримання повного тексту судового рішення має бути доведена суду доказами, які відповідають статям 76 - 79 ГПК України щодо достовірності, належності і допустимості.

Відтак, долучена копія оскаржуваної ухвали апеляційного суду до скарги з власною відміткою скаржника не свідчить, що її було отримано скаржником саме 14.12.2022.

Скаржник обрав спосіб звернення з касаційною скаргою безпосередньо до суду касаційної інстанції, а отже матеріали справи у суду касаційної інстанції відсутні. За положеннями частини першої статті 294 ГПК України матеріали витребовуються судом касаційної інстанції лише у разі відкриття касаційного провадження. Таким чином суд самостійно не може перевірити факт направлення/ненаправлення сторонам судового рішення, але вказане не нівелює обов`язок скаржника доводити обставини, які мають значення для вирішення справи.

Не надання скаржником будь-яких належних та допустимих доказів отримання повного тексту оскаржуваної ухвали суду унеможливлює перевірку судом обставин дотримання скаржником положень статті 288 ГПК України, - і не перекладає обов`язку на суд.

У справі «Устименко проти України» (Рішення від 29.10.2015) Європейський суд з прав людини зазначив, що задовольнивши клопотання про поновлення процесуального строку, не посилаючись при цьому на жодні конкретні обставини справи, і просто обмежившись вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, національним судом було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що скаржником до клопотання не додано достовірних, належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність поважних причин, що перешкоджали скаржнику звернутися до суду касаційної інстанції щодо оскарження ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 із дотриманням процесуальних строків на касаційне оскарження судового рішення. Істинність твердження щодо дати отримання повного тексту судового рішення має бути доведена суду доказами, які відповідають статям 76- 79 ГПК України щодо достовірності, належності і допустимості доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає неповажними причини, наведені скаржником в обґрунтування поважності пропуску строку на касаційне оскарження ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20, оскільки скаржником не доведено обставин отримання ним копії оскаржуваної ухвали 14.12.2022 доказами, які відповідають статям 76- 79 ГПК України щодо достовірності, належності і допустимості.

Наслідком не усунення цього недоліку є відмова у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України

Згідно з частиною третьою статті 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне надати скаржнику строк для можливості надання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 з наведенням інших підстав для поновлення строку та/або доданням відповідних доказів.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, касаційна скарга Виконавчого комітету підлягає залишенню без руху на підставі частин другої та третьої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначених вище недоліків шляхом надання:

- касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстави касаційного оскарження ухвали апеляційної інстанції, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження та у контексті предмета касаційного оскарження, урахувати що Суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження щодо оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 про зміну порядку виконання рішення суду, постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 (судові рішення про зміну порядку виконання рішень) та рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021, додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у цій же справі;

- клопотання (заяву) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та/або доданням відповідних доказів доказів (зокрема, але не виключно, поштовий конверт Західного апеляційного господарського суду, в якому оскаржувана ухвала направлялася саме скаржнику та/або скріншот електронної пошти з електронного кабінету, саме скаржника про отримання від апеляційного суду саме 14.12.2022 повного тексту оскаржуваної ухвали, тощо);

- документа на підтвердження сплати судового збору в розмірі 2 684, 00 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом за актуальними реквізитами щодо сплати судового збору до Верховного Суду.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що з огляду на повноту та межі неусунення недоліків касаційної скарги протягом установленого строку може мати наслідки або повернення скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, або відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, виходячи з вищенаведеного.

Керуючись 119, 123, 174, 234, 235, 288, 290, 292, 293 ГПК України, статтями 4, 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2022 про зміну порядку виконання рішення, постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20, на рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20.

2. Касаційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 у справі №914/3080/20 - залишити без руху.

3. Надати Виконавчому комітету Львівської міської ради строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через «Електронний суд» або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

4. Роз`яснити Виконавчому комітету Львівської міської ради, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде або повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, або відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України у залежності від повноти усунення недолікв.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос