РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2023Справа № 910/10603/22

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" (м. Київ)

про стягнення 323.734,97 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Київсільелектро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" про стягнення 323.734,97 грн, з яких: 257.861,10 грн заборгованості за Договором оренди відкритої площадки та нежитлового приміщення № 37 від 01.02.21., 58.188,88 грн інфляційних втрат та 7.684,99 грн 3 % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням строків сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.22. відкрито провадження у справі №910/10603/22, з підстав, викладених в ухвалі, постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заяв та клопотань.

29.11.22. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти позовних вимог стягнення 58.188,88 грн інфляційних втрат та 7.684,99 грн 3 % річних.

Інших заяв чи клопотань до суду від сторін не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.21. позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № 37 (далі - договір), згідно з п. 1.1. якого орендодавець здає, а орендар приймає в приміщення під виробництво дорожніх знаків за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3. Вартість оренди становить 34.845,58 грн без ПДВ на місяць.

Відповідно до п. п. 3.1. - 3.3. Договору розрахунки за користування приміщенням орендар здійснює щомісячно шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця. Орендна плата складає 41.814,70 грн з ПДВ на місяць. Орендар перераховує орендодавцю орендну плату та інші платежі до 10 числа наступного за звітним місяця, згідно з виставленим рахунком.

Договір набуває чинності з дня підписання та діє до 31.01.22. (п. 5.1. Договору).

Відповідач прийняв у користування приміщення за актом прийому-передачі приміщення в оренду (додаток № 1 до Договору).

У Додатку № 2 до Договору сторони погодили розрахунок платежів за Договором на місяць оренди.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вбачається з матеріалів справи, за період користування майном (з лютого 2021 року по січень 2022 року) загальна вартість оренди та комунальних платежів за Договором склала 1.051.818,35 грн. Відповідачем було сплачено позивачу 793.957,25 грн, несплаченою залишається сума у розмірі 257.861,10 грн.

Зазначене відповідачу відзиві не заперечує, проте зазначає, що строк виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів не настав у зв`язку з ненаданням позивачем відповідних рахунків на оплату.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи надано рахунки-фактури за Договором за увесь час його дії, а саме: №СФ-000098 від 28.02.21., №СФ-0000108 від 31.03.21., №СФ-0000125 від 30.04.21., №СФ-0000138 від 31.05.21., №СФ-0000142 від 30.06.21., №СФ-0000154 від 31.07.21., №СФ-0000168 від 31.08.21., №СФ-0000193 від 30.09.21., №СФ-0000185 від 31.10.21., №СФ-0000205 від 30.11.21., №СФ-0000211 від 31.12.21., рахунок-фактура №СФ-0000228 від 31.01.22., при чому відповідачем не надано будь-яких доказів несвоєчасного виставлення таких рахунків, листів щодо їх надання тощо.

За таких обставин, з урахуванням п. 3.3. Договору, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що строк сплати заборгованості за Договором не настав.

Позивач звертався до відповідача з листами від 01.08.22. та від 30.09.22., які відповідачем залишені без відповіді та задоволення.

У зв`язку з порушенням строків сплати орендних платежів позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 58.188,88 грн інфляційних втрат та 7.684,99 грн 3 % річних.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач проти таких вимог заперечує, посилаючись на невиставлення позивачем рахунків та наявність форс-мажорних обставин у зв`язку зі збройною агресією рф проти України.

Як зазначалося судом вище, суд відхиляє доводи про відсутність рахунків на оплату як недоведені та необґрунтовані. Щодо посилань на наявність форс-мажорних обставин суд зазначає, що прострочення сплати орендних платежів виникло до 24.02.22., і відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності взаємозв`язку з такими форс-мажорними обставинами та порушенням ним умов Договору.

За таких обставин, суд відхиляє наведені у відзиві заперечення відповідача як необґрунтовані та безпідставні.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відзиві на позовну заяву відповідач просить розстрочити виконання рішення на 6 місяців рівними частинами.

Розглянувши вказане клопотання, суд встановив наступне.

За частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочку виконання рішення суду, заявник посилається на складне фінансове становище, а також обставини щодо військової агресії рф проти України.

Суд відзначає, що фактично всі покладені в основу даної заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду твердження відповідача, по суті, зводяться до відсутності коштів та складне фінансове становище.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 617 ЦК України та частина 2 статті 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

За таких обставин, обставини щодо складного фінансового стану відповідача не можуть бути обставиною що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. Крім того заявником не надано доказів того, що відповідач матиме фінансову можливість виконати рішення суду в даній справі, у разі розстрочення його виконання.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" (03134, місто Київ, вулиця Трублаїні, будинок 2; ідентифікаційний код 30439872) на користь Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" (01032, місто Київ, вулиця Льва Толстого, будинок 55-А; ідентифікаційний код 00132457) 257.861 (двісті п`ятдесят сім тисяч вісімсот шістдесят одну) грн 10 коп. заборгованості, 58.188 (п`ятдесят вісім тисяч сто вісімдесят вісім) грн 88 коп. інфляційних втрат, 7.684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн 99 коп. 3 % річних та 4.856 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 02 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко