ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023м. ДніпроСправа № 904/3056/22

За позовом Обухівської окружної прокуратура, м Обухів, Київської області в особі Козинської селищної ради, смт. Козин, Обухівського району, Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", м. Дніпро

про визнання недійсним пункту договору та стягнення

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Главацьй А.І.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

за участю прокурора Деркач І.П.

СУТЬ СПОРУ:

Обухівська окружна прокуратура звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Козинської селищної ради (далі - Позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (далі - Відповідач), в якій просить суд:

- визнати недійсним пункту 1 Розділу "Ціна договору" договору поставки №18 від 18.03.2022, укладеного між Козинською селищною радою та ТОВ "Лівайн Торг", в частині включення до договору податку на додану вартість у розмірі 26 666,67 грн.;

- стягнути з ТОВ "Лівайн Торг" на користь Козинської селищної ради безпідставно збережених коштів, які сплачені за договором поставки №18 від 18.03.2022, як податок на додану вартість у розмірі 17 333,33 грн. шляхом зарахування їх на розрахунковий рахунок Козинської селищної ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного сторонами Договору поставки № 18 від 18.03.2022 року, Позивач зайво сплатив на користь Відповідача у складі вартості придбаного пального, податок на додану вартість в розмірі 17 333,33 грн., що суперечить положенням норми підпункту 215.3.4 Податкового кодексу України, в частині застосування 20% ставки податку (ПДВ), в той час як товари - пальне та інші нафтопродукти (незалежно від того, коли відбулось придбання таких пального та нафтопродуктів до запровадження ставки ПДВ 7% на такі товари, чи після її запровадження) до складу вартості таких товарів включається ПДВ, визначений за ставкою 7%.

Ухвалою суду від 31.09.2022 року справу призначено за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 01.12.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 20.12.2022 року.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 727.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 120, ч. 5 ст. 242 ГПК України, на офіційну електронну адресу Відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ухвали суду направлені в електронній формі, про що у справі містяться відповідні підтвердження.

Виходячи зі змісту приписів ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідач відзив на позов не подав, у зв`язку із чим, справа вирішується за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 01.12.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 20.12.2022 року.

В судовому засіданні 20.12.2022 року оголошувалася перерва до 19.01.2023 року.

Позивач та Відповідач явку представників в судове засідання не забезпечили, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 19.01.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог прокурора, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2022 року між Позивачем (Замовником) та Відповідачем (Учасником) укладено договір поставки № 18 (надалі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Учасник зобов`язується передати Замовнику у власність паливо рідинне та газ, оливи мастильні (код ДК 016:2010 19.20.2., код ДК 021:2015 "09130000-0) надалі Талони, а Змовник зобов`язується сплатити і прийняти Товар в асортименті, кількості та за цінами, що зазначені у Специфікаціях.

Ціна цього Договору становить 160 000,00 грн. разом з ПДВ 26 666,67 грн. (п. 1 Договору).

На виконання умов Договору, Позивач сплатив на рахунок Відповідача грошові кошти в сумі 160 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 26 666,67 грн., що підтверджується платіжним доручення № 5 від 18.03.2022 та витягом із банківської виписки ДКСУ, а Відповідач постав товар згідно специфікації, що підтверджується видатковою накладною № 0079/0000767 від 18.03.2022.

Прокурор в позові стверджує, що Позивач зайво сплатив на користь Відповідача суму податку на додану вартість в розмірі 17 333,33 грн., оскільки укладений сторонами Договір не враховує положень підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України доповнено пунктом 82, згідно якого на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України бензинів моторних, важких дистилятів та скрапленого газу, що класифікуються за кодами УКТ ЗЕД, визначеними підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, на які згідно з пунктом 41 підрозділу 5 цього розділу встановлено ставку акцизного податку у розмірі 0,00 євро за 1000 літрів, а також нафти або нафтопродуктів сирих, одержаних з бітумінозних порід (мінералів), що класифікуються за кодами УКТ ЗЕД 2709 00 10 00 та 2709 00 90 00, оподатковуються за ставкою у розмірі 7 відсотків.

Таким чином, товар - бензин А-95 у кількості 2000 л та дизельне паливо у кількості 2000 л, що є предметом договору поставки № 18 від 18.03.2022, відповідно до вимог законодавства, яке чинне на момент укладення цього договору та здійснення оплати за ним, віднесено до товарів, які оподатковуються за ставкою в розмірі 7 відсотків.

З урахуванням наведеного, прокурор вважає, що сума договору повинна становити 142 666,67 грн., у тому числі ПДВ 7 %, що становить 9 333, 33 грн., як наслідок, Позивачем надмірно сплачено суму ПДВ у розмірі 17 333,33 грн.

Здійснивши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору (ст.ст. 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 189 Господарського кодексу України).

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У даних правовідносинах можливо припустити, що спірний договір міг бути укладений сторонами без включення до нього умов щодо ПДВ в розмірі 20%. При цьому, суд зауважує, що хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Подібний за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.06.2021 року по справі № 916/2478/20 та від 03.12.2021 по справі № 910/12764/20.

Податок на додану вартість, визначений в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-УШ"Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII), Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (далі - Указ № 64/2022) на території України введено воєнний стан. Указ № 64/2022 затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні".

17.03.2022 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022 № 2120-IX (далі - Закон № 2120).

На період дії воєнного, надзвичайного стану оподатковують ПДВ за ставкою 7% операції постачання та ввезення на митну територію України:

- бензинів моторних, важких дистилятів та скрапленого газу, що класифікують за кодами УКТ ЗЕД із підпункту 215.3.4 Податкового кодексу України (ПК), на які встановили ставку акцизного податку у розмірі 0 євро за 1000 л;

- нафти або нафтопродуктів сирих, одержаних з бітумінозних порід (мінералів), що класифікують за кодами УКТ ЗЕД 2709 00 10 00 та 2709 00 90 00 (п. 82 підрозд. 2 розд. ХХ ПК).

Отже, під час дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану при здійсненні операцій з постачання пального та інших нафтопродуктів (незалежно від того, коли відбулось придбання таких пального та нафтопродуктів до запровадження ставки ПДВ 7% на такі товари, чи після її запровадження) до складу вартості таких товарів включається ПДВ, визначений за ставкою 7%.

За таких обставин, недотримання при укладенні Договору поставки № 18 від 18.03.2022 року вимог податкового законодавства, зумовлює існування підстав для визнання такого договору недійсним в частині включення податку на додану вартість в розмірі 20% до загальної ціни договору.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оскільки Відповідач отримав від Позивача суму ПДВ у розмір 20% при тому, що відповідний товар підлягав оподаткуванню за ставкою в розмірі 7%, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність повернення різниці в сумі 17 333,33 грн. в порядку ст. 1212 ЦК України.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені прокурором вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 165, 202, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним пункту 1 Розділу "Ціна договору" договору поставки №18 від 18.03.2022, укладеного між Козинською селищною радою () та ТОВ "Лівайн Торг" (), в частині включення до договору податку на додану вартість у розмірі 26 666,67 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, 47, оф. 503, ) на користь Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (08711, Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Партизанська, 2, ) 17 333,33 грн. безпідставно збережених коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, 47, оф. 503, ) на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2, ) витрат зі сплати судового збору в розмірі 4 962,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.01.2023

Суддя О.В. Ліпинський