ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023 року м.Дніпро Справа № 904/95/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кощеєв І.М., Іванов О.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 (повний текст рішення складений та підписаний 15.06.2022., суддя Фещенко Ю.В.) у справі № 904/95/22

За позовом Фізичної особи - підприємця Голубенко Лідії Олексіївни, м. Нікополь

до Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича, м.Дніпрорудне

про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 у загальному розмірі 111 520 грн. 93 коп.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Голубенко Лідія Олексіївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича (далі - відповідач) заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 у загальному розмірі 111 520 грн. 93 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 75 000 грн. 00 коп. - основний борг (орендна плата за період з березня по вересень 2021 року);

- 24 129 грн. 71 коп. - основний борг (компенсація комунальних платежів за період з березня по червень 2021 року);

- 7 627 грн. 81 коп. - пеня за період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021;

- 3 334 грн. 50 коп. - інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021;

- 1 428 грн. 91 коп. - 3% річних за період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021;

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 в частині повного та своєчасного внесення орендної плати за період з березня по вересень 2021 року в сумі 75 000 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання зі сплати орендної плати на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 3 334 грн. 50 коп., а також 3% річних за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 1 428 грн. 91 коп. Також позивач зазначає, що у відповідності до умов пункту 5.6. договору відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, вартість яких становить 24 129 грн. 71 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі № 904/95/22 позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Голубенко Лідії Олексіївни до Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 у загальному розмірі 111 520 грн. 93 коп. - задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича на користь Фізичної особи - підприємця Голубенко Лідії Олексіївни 75 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 2 925 грн. 04 коп. - інфляційних втрат, 1 193 грн. 83 коп. - 3% річних та 1 610 грн. 46 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Не погодившись з зазначеним рішенням Господарського суду Дніпропетровської області, Фізична особа - підприємць Мохнатко Сергій Олександрович, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Голубенко Лідії Олексіївни на користь Фізичної особи - підприємця Мохнатко Сергія Олександровича судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 3 405,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в суму 20 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позивача відсутні законні підстави вимагати орендну плату за період з 03 березня 2021 року по 20.09.2021, оскільки приміщення ним не використовується з 01.03.2021 по теперішній час, а отже відсутній обов`язок відповідача із сплати орендної плати.

Акт повернення приміщення з оренди до Договору б/н оренди нежитлового приміщення від 24 вересня 2019 року від 20.09.2021 є одностороннім правочином, що не несе будь-яких наслідків для відповідача, оскільки вчинений без його згоди та повідомлення.

Також відповідач не згоден із періодом заборгованості: - з орендної плати за період з 03.03.2021 по 20.09.2021, оскільки договір розірвано 28.02.2021; - комунальних платежів, за період з березня 2021 по червень 2021, оскільки договір розірвано 28.02.2021; - пені, 3% річних, інфляційних витрат за період з березня по 25.12.2021, оскільки договір розірвано 28.02.2021.

Скаржник наполягає, що у нього відсутній обов`язок із сплати комунальних послуг, оскільки він їх не споживав, оскільки не користувався приміщенням з 01.03.2021.

Оскільки приміщення не використовується з 01.03.2021, а отже не може бути застосована будь-яка відповідальність.

Слід зазначити, що відповідач припинив використовувати приміщення через форс- мажорні обставини, повідомив про них письмово позивачу та надав копію довідки ТПП що підтверджує їх настання, тому враховуючи положення статті 617 ЦК України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач не згоден із розрахунком № 1 заборгованості по сплаті орендних платежів, пені, 3% відсотків річних, інфляційних та компенсації комунальних платежів, оскільки договір достроково розірвано 28.02.2021 у зв`язку із настанням форс - мажорних обставин, підтверджених відповідною довідкою ТПП, а тому не існує жодної заборгованості із будь-яких платежів за період з березня 2019 по 20 вересня 2021.

Апелянт, для звернення до суду та представництва його інтересів у суді звернувся до адвоката за професійною правничою допомогою. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, складає 20 000 грн., та буде сплачений Відповідачем адвокату Кучеренко О.П. в процесі розгляду справи у суді, підтверджуючі документи будуть надані суду апеляційної інстанції додатково.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2022 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2022 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/95/22. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/95/22.

15.08.2022 матеріали справи № 904/95/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі № 904/95/22. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано. Згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 04.09.2019 між Фізичною особою - підприємцем Голубенко Лідією Олексіївною (далі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Мохнатком Сергієм Олександровичем (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлових приміщень (далі - договір, а.с.16-17), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає орендареві за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення загальною площею 41,7 кв. м, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 13/38 (далі - об`єкт оренди), яке належить тільки орендодавцю на праві власності.

У пунктах 4.1., 4.2. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін (за їх наявності в сторін), але не раніше передачі об`єкту оренди на підставі акту прийому-передачі приміщення та діє до 30.06.2022. По закінченню терміну договору оренди, орендар має пріоритетне право на його продовження.

У пункті 3.1. договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем в належному стані разом з усіма комплектами ключів від нього до 15.09.2019 за актом прийому-передачі, який складається орендодавцем і підписується сторонами та скріплюється їх печатками (за їх наявності в сторін).

На виконання умов договору, 04.09.2019 орендодавцем передано, а орендарем прийнято об`єкт оренди частина нежитлового приміщення загальною площею 41,7 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 13/38, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 04.09.2019 (а.с.18).

20.09.2021 позивачем (орендодавцем), за участю трьох незацікавлених осіб, було складено Акт повернення приміщення з оренди до договору оренди нежитлового приміщення від 24.09.2019 (а.с.19). У вказаному Акті вказано, що представник орендаря (відповідача) не з`явився.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що орендна плата нараховується та сплачується за кожен місяць протягом строку оренди, починаючи з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі у термін, передбачений договором.

У пункті 5.2. договору сторони узгодили, що орендна плата за договором за місяць оренди складає 15 000 грн. 00 коп., ПДВ - не передбачено, за об`єкт оренди в цілому.

У пунктах 5.3., 5.4. договору визначено, що орендна плата за перший та останній місяці користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10.09.2019. Орендна плата за кожний наступний місяці користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше 3-го робочого дня місяця, що підлягає оплаті.

Позивач посилається на те, що відповідачем були порушені зобов`язання за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 в частині повного та своєчасного внесення орендної плати за період з березня по вересень 2021 року в сумі 75 000 грн. 00 коп. У зв`язку з чим за прострочення виконання зобов`язання зі сплати орендної плати на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 3 334 грн. 50 коп., а також 3% річних за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 1 428 грн. 91 коп. Також позивач зазначає, що у відповідності до умов пункту 5.6. договору відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, вартість яких становить 24 129 грн. 71 коп. та є невідшкодованою відповідачем.

Наведені вище обставини і стали причиною виникнення спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору оренди майна, строк дії договору, умови передачі майна в оренду та повернення його з оренди, час користування ним орендарем, правомірність заявленої до стягнення заборгованості з орендної плати, наявність часткової чи повної їх оплати, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також заборгованості з компенсації комунальних витрат .

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Внаслідок укладання договору від 04.09.2019, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1,2 статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найма оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1, частини 4 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом частини 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що орендна плата нараховується та сплачується за кожен місяць протягом строку оренди, починаючи з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі у термін, передбачений договором.

У пункті 5.2. договору сторони узгодили, що орендна плата за договором за місяць оренди складає 15 000 грн. 00 коп., ПДВ - не передбачено, за об`єкт оренди в цілому.

У пунктах 5.3., 5.4. договору визначено, що орендна плата за перший та останній місяці користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10.09.2019. Орендна плата за кожний наступний місяці користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше 3-го робочого дня місяця, що підлягає оплаті.

За приписами ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять ч., ч. 1, 7 ст. 193 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи встановлено, що порядок сплати орендної плати, визначений умовами договору (пункт 5.4. договору), строк внесення орендної плати за період користування об`єктом оренди з березня по вересень 2021 року в заявлені позивачем сумі 75 000 грн. 00 коп. є таким, що настав.

Заборгованість відповідача з орендної плати складається з наступних сум: - орендна плата за березень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 03.03.2021; платіж не здійснено; - орендна плата за квітень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 05.04.2021; платіж не здійснено; - орендна плата за травень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 07.05.2021; платіж не здійснено; - орендна плата за червень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 03.06.2021; платіж не здійснено; - орендна плата за липень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 05.07.2021; платіж не здійснено; - орендна плата за вересень 2021 року (20 днів) в сумі 10 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 03.09.2021; платіж не здійснено.

Як доречно зазначив суд першої інстанції, що позивачем у позовній заяві підтверджено, що орендна плата за серпень 2021 року (як останній повний місяць оренди) сплачена позивачем у відповідності до умов пункту 5.3. договору, отже заборгованість з орендної плати за користування майном у серпні 2021 року у відповідача відсутня.

Відповідно до матеріалів справи, всупереч умовам договору оренди, а також порушуючи норми діючого законодавства, відповідач свої зобов`язання не виконав, орендну плату за період з березня по вересень 2021 року у встановлений договором строк не сплатив, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 75 000 грн. 00 коп.

Відповідач під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять доказів на підтвердження погашення заборгованості з орендної плати в сумі 75 000 грн. 00 коп, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Оцінивши фактичні обставини справи комплексно, господарський суд правомірно визнав, що відповідачем було порушено умови договору, положення статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу (заборгованості з орендної плати за період з березня по вересень 2021 року) в сумі 75 000 грн. 00 коп. є обґрунтованими, доведеними належними доказами.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у пункті 5.2. договору сторони погодили, що за невиконання (несвоєчасне виконання) зобов`язань за договором сторони встановлюють відповідальність у вигляді штрафу у розмірі облікової ставки НБУ, яка обчислюється від розміру невиконаного (несвоєчасно виконаного) зобов`язання або від розміру щомісячної орендної плати (якщо розмір невиконаного/несвоєчасно виконаного зобов`язання визначити неможливо).

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з простроченням відповідачем сплати орендної плати, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп.

Згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.1 договору сторони визначили, що за невиконання (несвоєчасне виконання) зобов`язань за договором Сторони встановлюють відповідальність у вигляді штрафу у розмірі облікової ставки НБУ, яка обчислюється від розміру невиконаного (несвоєчасно виконаного) зобов`язання або від розміру щомісячної орендної плати (якщо розмір невиконаного/несвоєчасно виконаного зобов`язання визначити неможливо).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у вказаному пункті договору сторонами було погоджено саме штраф, а не пеню, як помилково вважає позивач, оскільки його умови передбачають одноразове застосування штрафу у розмірі облікової ставки НБУ. Також, умови цього пункту відповідальності у вигляді сплати пені за прострочення внесення орендної плати не передбачають.

За приписом же статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтованно дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп. є безпідставними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з тим, що у пункті 9.1. договору сторони погодили застосування штрафу, однак сторонами не було погоджено розмір та порядок його застосування, оскільки облікова ставка НБУ є змінюваною (динамічною) величиною, більше того, сторонами не погоджено станом на який період підлягає застосуванню вказана облікова ставки НБУ.

Договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до облікової ставки НБУ, яка є змінюваною, а за умови непогодження моменту, на який підлягає застосуванню вказана облікова ставки НБУ, суд приходить до висновку, що розмір штрафу в договорі від 04.09.2019 сторонами не було встановлено. Отже й застосування штрафу у даній ситуації є безпідставним.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 3 334 грн. 50 коп.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно враховав під час проведення перевірки розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с.12-14), що позивачем невірно визначено граничний термін внесення орендної плати у кожному спірному місяці оренди, не враховано, що відповідно до умов пункту 5.4. договору орендна плата підлягала сплаті не пізніше 3-го робочого дня місяця, що підлягає оплаті; більше того, у кожному спірному періоді позивачем здійснено арифметично невірний розрахунок інфляційних втрат. Крім того, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на орендну плату за серпень 2021 року, однак, як сам зазначав, заборгованість у цьому місяці відсутня, оскільки була сплачена відповідачем у відповідності до умов пункту 5.3. договору.

Відтак, апеляційна інстанція погоджується з висновком, що розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, визнається необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено наступне:

- за березень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.03.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.03.2021 по 01.09.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з березня по серпень 2021 року та в цей період складають 576 грн. 99 коп.;

- за квітень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.04.2021; платіж не здійснено; отже, в період прострочення з 06.04.2021 по 01.10.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з квітня по вересень 2021 року та в цей період складають 500 грн. 40 коп.;

- за травень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 07.05.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 08.05.2021 по 01.11.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з травня по жовтень 2021 року та в цей період складають 531 грн. 19 коп.; оскільки позивач у вказаному періоді нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 531 грн. 00 коп., то саме такий їх розмір з урахуванням положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача;

- за червень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.06.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.06.2021 по 01.12.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з червня по листопад 2021 року та в цей період складають 454 грн. 53 коп.; оскільки позивач у вказаному періоді нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 454 грн. 50 коп., то саме такий їх розмір з урахуванням положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача;

- за липень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.07.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 06.07.2021 по 25.12.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з липня по листопад 2021 року та в цей період складають 423 грн. 68 коп.; оскільки позивач у вказаному періоді нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 423 грн. 50 коп., то саме такий їх розмір з урахуванням положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача;

- за вересень 2021 року (20 днів) граничний строк сплати орендної плати в сумі 10 000 грн. 00 коп. - 03.09.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.09.2021 по 25.10.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з вересня по листопад 2021 року та в цей період складають 439 грн. 15 коп., а всього 2 925 грн. 04 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 2 925 грн. 04 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 1 428 грн. 91 коп. (3% річних нараховані на суму заборгованості у кожному місяці оренди окремо).

Суд апеляційної інстанції здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с.12-14) встановив, що під час його проведення позивачем невірно визначено граничний строк внесення орендної плати у кожному спірному місяці оренди, не враховано, що відповідно до умов пункту 5.4. договору орендна плата підлягала сплаті не пізніше 3-го робочого дня місяця, що підлягає оплаті, внаслідок чого у кожному спірному періоді позивачем здійснено арифметично невірний розрахунок 3% річних. Крім того, позивач здійснив нарахування 3% річних на орендну плату за серпень 2021 року, однак, як сам зазначав, заборгованість у цьому місяці відсутня, оскільки була сплачена відповідачем у відповідності до умов пункту 5.3. договору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с.12-14), обгрунтовано визнався судом першої інстанції необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, судом встановлено наступне:

- за березень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.03.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.03.2021 по 01.09.2021 3% річних складають 224 грн. 38 коп.;

- за квітень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.04.2021; платіж не здійснено; отже, в період прострочення з 06.04.2021 по 01.10.2021 3% річних складають 220 грн. 68 коп.;

- за травень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 07.05.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 08.05.2021 по 01.11.2021 3% річних складають 219 грн. 45 коп.;

- за червень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.06.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.06.2021 по 01.12.2021 3% річних складають 223 грн. 15 коп.;

- за липень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.07.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 06.07.2021 по 25.12.2021 3% річних складають 213 грн. 29 коп.;

- за вересень 2021 року (20 днів) граничний строк сплати орендної плати в сумі 10 000 грн. 00 коп. - 03.09.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.09.2021 по 25.10.2021 3% річних складають 92 грн. 88 коп. Всього 3% річних складають 1 193 грн. 83 коп.

Апеляційна інстанція вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок, що вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 1 193 грн. 83 коп.

Щодо відшкодування відповідачем вартості комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, вартість яких становить 24 129 грн. 71 коп., у відповідності до умов пункту 5.6. договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до норм частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У пункті 5.6. договору сторони передбачили, що вартість комунальних послуг (водопостачання, водовідведення (каналізація), електропостачання, вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), послуг з охорони нежитлового приміщення, послуг телефонного зв`язку та інтернету, які отримав орендар, не враховується до орендної плати та компенсується орендодавцю відповідно до зафіксованих сторонами показань споживання за цінами виробника (виконавця) таких послуг. Для отримання оплати орендодавець останнього дня місяця отримання послуг надає орендарю рахунок на компенсацію їх вартості.

Як вірно встановлено господарським судом, умови договору оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 не передбачають строк для здійснення платежів щодо компенсації орендодавцю сплачених ним комунальних послуг, отже строк їх оплати сторонами не було встановлено.

Спеціальні норми, що регулюють правовідносини за договором про надання послуг, також не визначають строк оплати.

Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять належних доказів пред`явлення відповідачу вимоги щодо оплати компенсації витрат на комунальні послуги в сумі 24 129 грн. 71 коп.

Також, матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження правомірності заявленої до стягнення суми 24 129 грн. 71 коп. - компенсації комунальних платежів за період з березня по червень 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що єдиним наданим позивачем доказом є бухгалтерська довідка від 25.12.2021, яка складена в односторонньому порядку орендодавцем (позивачем) (а.с. 21), а вказані у ній дані не підтверджені жодним належним доказом.

Умови пункту 5.6. договору передбачають, що вказані витрати компенсується орендодавцю відповідно до зафіксованих сторонами показань споживання за цінами виробника (виконавця) таких послуг. Для отримання оплати орендодавець останнього дня місяця отримання послуг надає орендарю рахунок на компенсацію їх вартості.

Позивач до матеріалів справи не долучив жодного рахунку на компенсацію вартості комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, як і не надав докази вручення відповідачу вказаних рахунків.

З огляду на встановлені обставини, місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Щодо настання форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає наступне.

Законодавче визначення форс-мажору міститься у ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України». Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Довідка Торгово-промислової палати (ТПП) - єдиний регламентований законодавством і загальноприйнятий документ, який підтверджує факт настання форс-мажорних обставин. Судова практика одностайна в тому, що обставини непереборної сили повинні бути підтверджені документально (Постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 910/4532/21). Такими доказами можуть бути, зокрема, сертифікат ТПП України. При цьому, щоб засвідчити форс-мажорні обставини, особі необхідно звернутися до ТПП, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання.

При цьому сертифікат ТПП України є не єдиним документом на підтвердження надзвичайних обставин - обставини форс-мажору можуть доводитися будь-якими доказами. Така позиція Верховного Суду викладена в постанові від 21.07.2021 по справі № 912/3323/20.

Отримання сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не є безумовною підставою для звільнення орендаря від орендної плати, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20. Невикористання приміщення у період дії форс-мажорних обставин має бути підтверджено доказами, наприклад, актом про неможливість використання об`єкта оренди за призначенням та тимчасове припинення функціонування такого об`єкту (як було підтверджено неможливість функціонування фітнес клубу «Спорт Лайф» у справі № 910/4532/21 - Постанова Верховного Суду від 15.02.2022 ).

Верховний Суд в постанові від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 чітко зазначив, що відсутність коштів на виконання зобов`язань не є підставою для звільнення від відповідальності в розумінні ч. 2 ст. 617 ЦК та ч. 2 ст. 218 ГК та не може вважатись форс-мажором. Дана справа досить наочно демонструє, що при визначенні надзвичайних обставин, які вплинули на можливість сторони договору виконувати зобов`язання, суд оцінює всі можливі варіанти поведінки орендаря, зокрема й можливість передати приміщення в суборенду, тобто використати приміщення з іншими цілями (отримати дохід від суборендаря).

Враховуючи, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, у матеріалах справи був відсутній як сертифікат ТПП України, так і будь-які інші докази, які б підтверджували неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, рішенням суду першої інстанції обгрунтовано позовні вимоги задоволено частково.

До того ж, матеріали даної справи свідчать, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву хоча, щонайменше з 26.01.2022 обізнаний про наявність даного судового провадження, оскільки звертався до суду із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, які датовані 26.01.2022 (а.с.32-35).

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі № 904/95/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі № 904/95/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.Г. Іванов