ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023м. ДніпроСправа № 904/2279/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Криворізька міська рада, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 241 899, 51 грн.

Представники:

Від позивача:не з`явився

Від відповідача: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 241 899, 51 грн., яка складається з:

- 220 477, 28 грн. - основного боргу за період з 05.11.2021 по 31.03.2022;

- 19 452, 93 грн. - інфляційних збитків;

- 1 969, 30 грн. - 3 % річних.

Ухвалою від 11.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

15.08.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки ця справа, на його думку, потребує детального розгляду спору по суті.

Ухвалою від 17.08.2022 призначено судове засідання для розгляду клопотання Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження на 13.09.2022 о 12:00 год.

Задоволено заяву Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми EasyCon.

02.09.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечив.

13.09.2022 позивач в судовому засіданні підтримав заяву про перехід від спрощеного до загального позовного провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Ухвалою від 13.09.2022 в задоволенні клопотання Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Криворізьку міську раду. Відкладено розгляд справи по суті на 11.10.2022.

16.09.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив.

19.09.2022 від позивача надійшов лист про доручення доказів про направлення позовної заяви з додатками виконавчому комітету Криворізьку міську раду.

11.10.2022 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Назаренко Н.Г. у черговій відпустці.

Ухвалою від 14.10.2022 відкладено розгляд справи по суті в межах розумного строку на 31.10.2022.

31.10.2022 сторони в судове засідання не з`явилися.

Ухвалою від 31.10.2022 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28.11.2022.

18.11.2022 від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 23.11.2022 задоволено клопотання Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

28.11.2022 позивач в підготовчому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач та третя особа в підготовче засідання не з`явилися, направили клопотання про проведення судового засідання без їх участі. Проти позовних вимог заперечили.

Ухвалою від 28.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.12.2022.

19.12.2022 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті позовних вимог.

Суд заслухав вступне слово позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Третя особа в підготовче засідання не з`явилася, направила клопотання про проведення судового засідання без її участі.

Ухвалою від 19.12.2022 відкладено розгляд справи по суті позовних вимог на 19.01.2023.

17.01.2023 від третьої особи надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, проти позовних вимог заперечила.

19.01.2023 позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Суд видалився в нарадчу кімнату для прийняття рішення.

Після виходу з нарадчої кімнати суду, позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися. Відповідач направив клопотання про проведення судового засідання без його участі, проти позовних вимог заперечив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

19.01.2023 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на постачання теплової енергії на підставі договору з 05.11.2021 по 31.03.2022 до нежитлових приміщень, вбудованих в житлові будинки, балансоутримувачем яких є відповідач. Це нежитлові приміщення - вул. Віталія Матусевича (колиш Партз`їзду), 41 площею 557,24кв.м; вул. Калнишевського (колиш. Харитонова), буд. 9а, площею 172,6кв.м; вул. Ухтомського, буд. 23, площею 1 237,7кв.м; вул. Ярослава Мудрого (колиш. Брозовського), буд. 56, площею 829,53кв.м.

Позивач зазначив, що відповідач від укладення договорів на постачання теплової енергії відмовлявся, однак, посилаючись на Закон України про «Природні монополії», позивач зазначає, що не може відмовити споживачу у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії.

Також позивач зазначає, що за період з 25.10.2021 по теперішній час тариф за 1 Гкал становить 3 691,85 грн., згідно рішення Криворізької міської ради від 22.10.2021 № 530 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії КПТМ «Криворіжтепломережа» з урахуванням інтересів Криворізької міської територіальної громади» для потреб КПТМ «Криворіжтепломережа», для потреб бюджетних організацій».

Позивач стверджує, що боржник не здійснює розрахунок в повному обсязі, тому утворилась заборгованість на загальну суму 220 477,28 за період з 05.11.2021 по 31.03.2022.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 1 969,30 грн. за загальний період з 04.01.2022 по 23.06.2022, інфляційні втрати в розмірі 19 452,93 грн. за загальний період січень 2022 - травень 2022.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (надалі - управління комунальної власності) в своїй роботі керується Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Положенням про Управління, затвердженим рішенням Криворізької міської ради від 27.07.2016 №754 «Про затвердження Положення про управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради в новій редакції», зі змінами від 23.09.2020 №5014. Основними завданнями та функціями управління комунальної власності міста є реалізація державної та місцевої політики, спрямованої па ефективне здійснення переданих міською радою повноважень щодо управління об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу.

Управління комунальної власності міста відповідно до Положення про управління обліковує об`єкти нерухомості нежитлового призначення на власному балансі, тобто є балансоутримувачем цих об`єктів.

При цьому, управління комунальної власності міста не є власником комунального майна територіальної громади міста Кривого Рогу, а також не с споживачем послугутримання будинків, споруд та прибудинкових територій і не має законних підстав для укладання договору про падання житлово-комунальних послуг та підписання акту падання послуг з подальшою оплатою за їх надання.

Відповідач також зазначив, що договір про надання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за адресами: вул. Віталія Матусевича, 41, вул. Петра Калнишевського, 9а, вул. Ухтомського, 23, вул. Ярослава Мудрого, 56 не підписано та не укладено з боку управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, у зв`язку з відсутністю законних підстав для його укладання. Заява-приєднання, яка б свідчила про намір та бажання укласти договір, управлінням не підписувалась та не надавалась надавачу послуг.

Відповідач вказує, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем послуг з теплопостачання за спірними адресами за період з 05.11.2021 по 31.03.2022, а також доказів падання позивачем житлово-комунальних послуг, спрямованих на забезпечення умов перебування осіб у нежилих приміщеннях, а отже відсутні підстави оплати послуг, якими відповідач не користувався і не виявив наміру користуватися.

Надані розрахунки вартості послуг неможливо перевірити відповідачем, у зв`язку з відсутністю вихідних даних (норма споживання, тариф, теплове навантаження, теплових та технічних показників) для проведення розрахунку.

При цьому, попередні розрахунки вартості послуги теплопостачання з боку позивача за вказаними адресами не надавалися, акти звірки не надсилалися. Не надані посилання на первинні бухгалтерські облікові документи. Неможливо визначити конкретну площу, обсяг споживання послуги, розрахункову кількість теплової енергії, оскільки у листі-відповіді управління комунальної власності міста від 12.01.2022 №16/16/60 вказана інша площа приміщень, які перебувають на балансі управління, яка не відповідає площі приміщень, вказаних у позовній заяві.

Жодна довідка, розрахунок, акт, який надано позивачем у матеріалах справи як доказ надання послуги теплопостачання, не містить підпису та погодження управління комунальної власності міста та не була надана відповідачу. Так, стосовно приміщення на вул. Петра Калнишевського, 9а (колишня Харитонова) як доказ надано лист 1999 року та розрахунок для ЖКК-2, який не має відношення до відповідача. У Акті №425 про подачу теплової енергії по вул. В. Матусевича, 41 зазначено про додання теплової енергії з 11.2021, без зазначення числа.

Про вказані неузгодженості, невідповідності площ, попадання розрахунків відповідачем повідомлялося позивачу у відповіді про розгляд претензії (листи УКВМ від 06.04.2022 №16/16/679, 13.06.2022 №16/16/1089) та вказувалося на визначення сум заборгованості в претензії без обґрунтування розрахунків.

Отже, управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради не є власником комунального майна Криворізької міської територіальної громади - й споживачем послуг, є бюджетною установою та здійснює оплату за надані послуги за рахунок коштів міського бюджету виключно на підставі договорів, укладених відповідно до вимог чинного законодавства України.

ВІДПОВІДЬ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю №311 від 05.11.1991, позивач вказує, що весь нежитловий фонд був переданий із державного майна України до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

На момент передачі житлового та нежитлового фонду із державного майна України до комунальної власності на підставі постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 діяв Цивільний кодекс Української РСР, згідно з яким набуття права власності не ставилось в залежність від державної реєстрації права власності.

Тому, на думку позивача, відсутність державної реєстрації права комунальної власності на спірні нежитлові приміщення не свідчить про необґрунтованість позовних вимог до відповідача.

Позивач вважає, що державою на законодавчому рівні було передано у власність житловий фонд Криворізькій міській раді як уповноваженому органу та надано повноваження щодо обліку, передачі та розпорядження власністю житлового фонду. Виконавчий комітет Криворізької міської ради повинен був вести облік такого майна та забезпечити реєстрацію права власності за територіальною громадою міста житлового фонду, який не було приватизовано та який не знаходиться у державній власності.

Позивач також не погоджується з доводами відповідача про те, що договір між сторонами неукладений та відповідач не є споживачем комунальних послуг.

Відсутність письмового договору щодо теплопостачання само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від обов`язку оплати отриманих послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ.

Третя особа надала пояснення, в яких зазначила, що послуга постачання теплової енергії сплачується фізичною або юридичною особою, яка є власником (співвласником) нерухомого майна та є фактичним споживачем теплової енергії.

Надання послуг з теплопостачання здійснюється виключно на договірних засадах, забезпечення надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється виконавцем безперервно.

Оскільки договір про постачання теплової енергії не підписувався, відсутні докази фактичного споживання відповідачем теплової енергії за нежитлові приміщення, тому вказане унеможливлює стягнення заборгованості.

Позивачем також не надано детальних характеритик нежитлових приміщень, за якими обліковується заборгованість.

Крім тог, третя особа зазначає, що в матеріалах справи відсутня інформація про факт надання позивачем послуг, оскільки відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи.

Тому третя особа просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача суми боргу за послугу постачання теплової енергії в розмірі 220 477,28 грн. за період з 05.11.2021 по 31.03.2022, 3% річних в розмірі 1 969,30 грн. за загальний період з 04.01.2022 по 23.06.2022, інфляційних втрат в розмірі 19 452,93 грн. за загальний період січень 2022 - травень 2022.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з вимогами про стягнення суми боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 220 477,28 грн. за період з 05.11.2021 по 31.03.2022, що утворилась внаслідок постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, які перебувають на балансовому обліку відповідача, а саме:

- сума боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 109 758,71 грн. нежитлове приміщення по вул. Віталія Матусевича (колиш. Партз`їзду), 41, площею 557,24кв.м;

- сума боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 51 685,90грн. нежитлове приміщення вул. Калнишевського (колиш. Харитонова), буд. 9а, площею 172,6кв.м;

- сума боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 57 592,85 грн. нежитлове приміщення вул. Ухтомського, буд. 23, площею 1 237,7кв.м;

- сума боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 1 439,82 грн. нежитлове приміщення по вул. Ярослава Мудрого (колиш. Брозовського), буд. 56, площею 829,53кв.м.

Постановою Кабінету Міністрів України Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю №311 від 05.11.1991 був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Цією постановою було встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Згідно з Переліком державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) (додаток до постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991) до комунальної власності переданий житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні №280/97-ВР від 21.05.1997 підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Станом на момент передачі житлового та нежитлового фонду із державного майна України до комунальної власності на підставі постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 діяв Цивільний кодекс Української РСР, згідно з яким набуття права власності не ставилось в залежність від державної реєстрації права власності.

В листі Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради №16/16/60 від 12.01.2022 зазначено, що за даними Реєстру об`єктів нерухомого майна комунальної власності міста Кривого Рогу в комунальній власності Криворізької міської територіальної громади значаться об`єкти нерухомості, зокрема вул. Віталія Матусевича, 41 площею 1027,43кв.м; вул. Калнишевського буд. 9а, площею 168,9кв.м; вул. Ухтомського, буд. 23, площею 1 237,7кв.м; вул. Ярослава Мудрого, буд. 56, площею 829,53кв.м. Балансоутримувачем вказаних приміщень визначено Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради.

Позивач зазначає, що відповідач відмовився від підписання договору на постачання теплової енергії, однак він виконував постачання теплової енергії, оскільки не може відмовитися від надання послуг з теплопостачання споживачам.

Позивач зазначає, що площа та теплове навантаження зазначених вище об`єктів було визначено згідно з вихідними даними, які були наявні у позивача (відповіді, розрахунки навантажень, права власності, акти прийому-передачі тощо.

Позивач зазначає, що тарифи передбачено за період з 25.10.2021 по теперішній час тариф за 1 Гкал 3 691,85 грн. (з ПДВ) (згідно з рішенням Криворізької міської ради від 22.10.2021 № 530 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа» з урахуванням інтересів Криворізької міської територіальної громади" для потреб КПТМ «Криворіжтепломережа», для потреб «бюджетних організацій».

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав, постачання теплоносія протягом всього періоду проводилось, не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду», однак відповідач в порушення вимог закону за отриману теплову енергію не сплатив.

Позивач зазначає, що відсутність письмового договору щодо теплопостачання сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати отриманих послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Відповідач отримував послуги в законний спосіб від послуг не відмовлявся. За умов постачання однією стороною теплоносія та отримання теплової енергії іншою стороною у сторін фактично склалися договірні відносини.

Постачання теплової енергії відповідачу позивач підтверджує актами приймання-передачі теплової енергії від 14.12.2021, від 20.01.2022, від 17.02.2022, від 18.04.2022, від 18.04.2022 (а.с. 30-34), а також актами про подачу теплової енергії № 425 від 03.11.2021, від 10.11.2021, № 241 від 26.11.2021, № 3319 від 09.11.2021 та актами про припинення подачі теплової енергії від 01.04.2022, від 28.03.2022.

Позивач направив відповідачу претензію № 11984 від 25.05.2022, в якій зазначив про невиконання останнім умов договору № 11984 від 18.11.2021 з купівлі-продажу теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 221 390,55 грн. за період з 05.11.2021 по 30.04.2022 та про необхідність сплати даної заборгованості.

Відповідач у відповідь на претензію № 11984 зазначив про те, що відповідно до листа від 06.04.2022 № 16/16/679, договір № 11984 від 18.11.2021 про надання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання не підписано та не укладено з боку відповідача.

Оскільки управління не є споживачем послуг у приміщеннях за адресами, вказаними у договорі, відсутні підстави для укладання відповідних договорів та оплати послуг.

Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

В матеріалах справи відсутні докази визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії №11984 від 18.11.2021 на підставі рішення суду.

Стаття 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 передбачає, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Стаття 6 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 визначає, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

На відміну від норм Закону України Про житлово-комунальні послуги №1875-IV від 24.06.2004 в Законі України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 відсутній балансоутримувач як учасник правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг.

З огляду на наведені вище норми законодавства та матеріали справи, суд дійшов висновку, що Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради є не належним відповідачем в даній справі. Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради не є власником спірних приміщень, не користується об`єктами нерухомого майна і не отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

У пункті 55 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №5015/3683/11 викладено висновок про те, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц).

Вирішення питання щодо заміни належного відповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/20154/16).

Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/7122/17).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №552/6381/17 (пункт 39), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (пункт 75)).

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232,233, 237, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Криворізька міська рада про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 241 899, 51 грн. відмовити.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2023.

Суддя Н.Г. Назаренко