ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/188/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради до Дубенської міської ради,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1 та 2: Державний історико-культурний заповідник м. Дубно та Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1, 2 та 3: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУБНО ВЕСТ ГРУП", Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркур-Україна" та Управління економіки і власності Дубенської міської ради

про скасування державної реєстрації прав та визнання права власності

у судове засідання з`явилися представники:

- від Рівненської обласної прокуратури: Немкович І.І.;

- позивача Рівненської обласної ради: Навроцький Е.А.;

- від відповідача Дубенської міської ради: Міщанюк О.А.;

- від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-1 Державного історико-культурного заповідника: не з`явився;

- від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-2 Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації: не з`явився;

- від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУБНО ВЕСТ ГРУП": Троянчук Д.М.;

- від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркур-Україна": не з`явився;

- від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-3 : Управління економіки і власності Дубенської міської ради: Оніщук В.В.

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 заступник керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Дубенської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державний історико-культурний заповідник м. Дубно, у якому, посилаючись на ст. ст. 19, 68, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 1, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 182, 216, 236, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 18, 26, 27, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 4, 20, 30, 53, 75, 236, 162 Господарського процесуального кодексу України, просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права комунальної власності за Дубенською міською радою на торгівельно-житлову будівлю, загальною площею 719,1 кв. м, розташовану за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14 від 16.04.2013, відомості про яку внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень згідно рішення державного реєстратора Антонюк І.І. № 1781809 від 19.04.2013;

- визнати право спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської міської ради на торгівельно-житлову будівлю загальною площею 719,1 кв.м., розташовану за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14.

Ухвалою від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи (з урахуванням ухвали про виправлення описки) призначено на 05.05.2021.

27.04.2021 від Дубенської міської ради надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДУБНО ВЕСТ ГРУП», Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркур-Україна», Управління економіки і власності Дубенської міської ради».

27.04.2021 від Дубенської міської ради надійшов відзив із запереченнями проти задоволення позовних вимог, у якому відповідач просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 05.05.22021 оголошено перерву до 11.05.2021.

06.05.2021 від Рівненської обласної ради надійшла відповідь на відзив.

06.05.2021 від Рівненської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив, яку прокуратура іменує заперечення на відзив.

11.05.2022 від Рівненської обласної ради надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації.

11.05.2021 від Державного історико-культурного заповідника м. Дубно надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі його представника.

Ухвалою від 26.05.2021 позов залишено без розгляду.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 у справі № 918/188/21 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.10.2021 касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 скасовано, а справу № 918/188/21 передано для продовження розгляду до Господарського суду Рівненської області.

02.11.2021 справу № 918/188/21 передано судді Романюк Ю.Г. згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, оскільки матеріали справи № 918/188/21 повернулися до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою від 08.11.2021 підготовче засідання у справі призначено на 30.11.2021.

26.11.2021 від Державного історико-культурного заповідника м. Дубно надійшли пояснення, у яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача підтримує позовні вимоги, заявлені прокурором та просить суд розглянути дану справу без його представника.

30.11.2021 від Рівненської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою від 30.11.2021 розгляд справи відкладено на 16.12.2021.

15.11.2021 від Дубенської міської ради надійшло клопотання/заява про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених прокуратурою позовних вимог.

16.12.2021 від представника ТОВ «Дубно Вест Груп надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубно Вест Груп».

Ухвалою від 16.12.2021 клопотання Дубенської міської ради про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та заяву ТОВ "ДУБНО ВЕСТ ГРУП" про вступ у справу задоволено. Залучено до участі у справі ТОВ "ДУБНО ВЕСТ ГРУП", ТОВ "Меркур-Україна" та управління економіки і власності Дубенської міської ради, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Клопотання Рівненської обласної ради про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача задоволено. Залучено до участі у справі управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Розгляд справи відкладено на 28.12.2021.

28.12.2021 від ТОВ "ДУБНО ВЕСТ ГРУП" надійшли пояснення у справі, в яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача просить суд застосувати до заявлених прокурором позовних вимог позовну давність, яка є підставою для відмови у позові.

Ухвалою від 28.12.2021 призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

27.01.2022 супровідним листом № 918/188/21/100/22 матеріали справи направлено до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

19.09.2022 до господарського суду Рівненської області повернулися матеріали справи 918/188/21 від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

При цьому також 19.09.2022 від директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, у якому повідомлено, що оскільки станом на 05.09.2022 рахунок вартості проведення експертизи не сплачений, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 № 53/5, ухвала Господарського суду Рівненської області від 28.12.2021 у справі № 918/188/21 залишається без виконання.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 918/188/21.

Ухвалою від 26.09.2022 поновлено провадження у справі № 918/188/21, підготовче засідання у справі № 918/188/21 призначено на 11.10.2022.

11.10.2022 від ТОВ "ДУБНО ВЕСТ ГРУП" надійшли додаткові пояснення у справі, в яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, позаяк прокуратурою обрано неналежний та неефективний спосіб захисту.

Ухвалою від 11.10.2022 відкладено підготовче засідання на 25.10.2022.

Ухвалою від 25.10.2022 відкладено підготовче засідання на 15.11.2022.

Ухвалою від 15.11.2022 закрито підготовче провадження у справі № 918/188/21. Призначено справу № 918/188/21 до судового розгляду по суті на 29.11.2022.

Ухвалою від 29.11.2022 відкладено розгляд справи на 20.12.2022.

01.12.2022 від Дубенської міської ради надійшла заява про застосування строків позовної давності.

05.12.2022 від Державного історико-культурного заповідника м. Дубно надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника.

20.12.2022 у визначений судом час для проведення судового засідання о 15:00 год. у приміщенні Господарського суду Рівненської області відсутнє електропостачання.

З огляду на викладене та те, що судове засідання 20.12.2022 не відбулося внаслідок відсутності світла у Господарському суді Рівненської області у визначений час для проведення судового засідання по справі, суд дійшов висновку про необхідність визначення нової дати для розгляду справи.

Ухвалою від 20.12.2022 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи № 918/188/21 відбудеться 27.12.2022.

27.12.2022 під час розгляду справи по суті виникла необхідність оголошення перерви у судовому засідання з метою додаткового вивчення матеріалів справи та з`ясування обставин, про які зазначають учасники справи.

Ухвалою від 27.12.2022 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи на 10.01.2023.

10.01.2023 від управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі його представника.

10.01.2023 судом встановлено, що Державний історико-культурний заповідник, Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркур-Україна" не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення.

Водночас, від Державного історико-культурного заповідника та Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації надійшли заяви про проведення розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, а також те, що явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалася та зважаючи на означені заяви третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відповідача, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання 10.01.2023 без її участі.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 ГПК України при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Правова позиція прокурора, викладена у позовній заяві.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Рівненською обласною прокуратурою вивчено стан дотримання вимог законодавства щодо володіння, користування та розпорядженнями об`єктами державної і комунальної власності. Опрацюванням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що право комунальної власності на торівельно-житлову будівлю за адресою м. Дубно, вул. Свободи, 14, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 1781809 державним реєстратором Антонюк І.І. від 16.04.2013 зареєстровано за Дубенською міською радою.

Підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про право власності № САВ 369810, видане 18.09.2007 виконавчим комітетом Дубенської міської ради, на виконання рішення даного комітету № 725 від 21.08.2007 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно».

Однак, за 4 дні перед тим, як державний реєстратор провів 19.04.2013 державну реєстрацію означеного нерухомого майна за Дубенською міською радою, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі № 2а/1770/4705/2012 задоволено позов Рівненської обласної ради до виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на предмет позивача Рівненська обласна державна адміністрація, Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації, Державний історико-культурний заповідник міста Дубно, та скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 № 725. Рішення суду набрало законної сили 16.07.2013.

Як наслідок, виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012 полягало виключно у припиненні права комунальної власності за Дубенською міською радою на спірний об`єкт нерухомого майна шляхом вчинення реєстраційних дій.

Разом з тим, Рівненською обласною радою не вчинено дій на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012, а означене нерухоме майно залишається зареєстрованим за Дубенською міською радою, незважаючи на те, що законним власником даного майна є Рівненська обласна рада.

Прокурор зазначає, що враховуючи те, що підставою для державної реєстрації права комунальної власності за Дубенською міською радою на спірний об`єкт нерухомого майна є рішення виконавчого комітету міської ради, яке судом скасоване, вбачаються підстави для її скасування в судовому порядку.

Поряд з тим, з метою ефективного захисту порушених прав, ухвалення судового рішення, зокрема про скасування державної реєстрації, обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. (за наявності таких прав) (постанова Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 у справі № 918/154/833/19).

Прокурор звертає увагу, що Верховний Суд у справі № 363/4852/17 від 03.06.2020 вказав, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припин6еня прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

А тому, на переконання прокурора, окреслене рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі № 2а/1770/4705/2012 повинно бути фактично виконане шляхом внесення відповідного запису про припинення права комунальної власності за Дубенською міською радою і визнання такого права за Рівненською обласною радою. Такі реєстраційні дії до сих пір не вжито.

Прокурор звертає увагу, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за таким позовом має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Прокурор підкреслює, що наявність державної реєстрації будівлі за адресою м. Дубно, вул. Свободи, 14 за Дубенською міською радою фактично позбавляє законного власника майна, а саме Рівненську обласну раду можливості розпоряджатись належним їй майном.

Однак, Рівненська обласна рада, отримавши інформацію про порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, належних заходів про усунення порушень не вжила, з позовом про скасування державної реєстрації та визнання права власності до суду не зверталася, а також не зверталася до державного реєстратора для виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012.

Прокурор зауважує, що у постанові Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012 встановлено, що об`єкт нерухомого майна за адресою м. Дубно, вул. Свободи, 14, право власності щодо яких оформлене спірним рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 № 725 включені до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад області. Як безспірно встановлено судом, Дубенська міська рада рішень з приводу майна, право власності на яке оформлене рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 №725 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно", не приймала, таке майно у передбачений законом спосіб Дубенській міській раді не передавалось. Наведене спростовує доводи представника відповідача про наявність у виконавчого комітету Дубенської міської ради повноважень на видання спірного рішення.

Правова позиція Дубенської міської ради, викладена у відзиві.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову із підстав пропуску прокурором позовної давності щодо пред`явлених позовних вимог. Так, відповідач звертає увагу, що Рівненській обласній раді було відомо про порушення її права, як вона вважає, на торгівельно-житлову будівлю по вулю. Свободи, 14 у м. Дубно, ще в 2009 році, коли вона зверталася до суду у справі № 2а/1770/4705/2012, однак позов про скасування державної реєстрації прав та визнання права власності на нерухоме майно пред`явлено лише у 2021 році, тобто поза межами позовної давності.

Окрім того, відповідач звертає увагу, що Рівненською обласною радою було частково реалізовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012, оскільки позивач зареєстрував за собою право власності на більшість спірних об`єктів нерухомого майна, про які йшлося у даній постанові. Наприклад, означена постанова стала підставою для виникнення права власності на будівлі келій монастиря бернардинів по вул. Д. Галицького, 28 у м. Дубно та будівлю Луцької брами по вул. Д. Галицького, 32 у м. Дубно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2021.

При цьому, на переконання відповідача, суд не має права втручатися у діяльність державного реєстратора, оскільки до його виключної компетенції належить реалізація постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012 що скасування реєстрації права власності на торгівельно-житлову будівлю по вул. Свободи, 14 у м. Дубно. Отже, позовні вимоги прокурора можуть бути реалізовані у позасудовому порядку шляхом вчинення державним реєстратором відповідних реєстраційних дій у встановленому законом порядку.

Окрім іншого, відповідач наголошує, що прокурором не надано суду жодного доказу, який би підтверджував належність спірної будівлі Рівненській обласній раді. Прокурором навіть не долучено рішення Рівненської обласної ради від 25.05.2007 № 339, якою внесено доповнення до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад області, включивши до нього і будівлю по вулю. Свободи, 14.

Крім того, як вказує відповідач, згідно з п. 4 розпорядження Представника Президента від 09.07.1993 № 319 «Про державний історико-культурний заповідник у м. Дубно» доручення щодо передачі на баланс заповідника пам`яток історії, культури та архітектури м. Дубно покладалося саме на Дубенський міськвиконком та управління архітектури обласної державної адміністрації. При цьому, п. 1 зазначеного розпорядження передбачає, що Державний історико-культурний заповідник у м. Дубно підпорядкований управлінню культури обласної державної адміністрації. За таких умов, пам`ятки історії, культури та архітектури м. Дубно могли перебувати у власності територіальної громади м. Дубно, в особі Дубенської міської ради, чи в державній власності, в особі Рівненської обласної державної адміністрації, але аж ніяк не у власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради. За таких умов, позовна вимога про визнання права власності не підлягає до задоволення.

Дубенська міська рада зазначає, що право спільної власності територіальних громад області на спірну будівлю не може бути визнано, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про належність цього об`єкта нерухомого майна саме Рівненській обласній раді, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Правова позиція Рівненської обласної ради викладена у відповіді на відзив.

Позивач зазначає, що відповідач безпідставно вказує що позивач дізнався про порушення свого права ще в 2009 році, позаяк реєстрація права власності на спірне майно відбулася 16.04.2013, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у п. 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, у якій зазначено, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав суд має встановити, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушенні інтересів держави. Вказаний висновок конкретизовано в п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018.

Позивач зауважує, що прокурор дізнався про порушення інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області у березні 2021 року при вивченні стану дотримання законодавства щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами державної і комунальної власності. Відтак строки позовної давності не пропущено.

Рівненська обласна рада звертає увагу на безпідставність аргументів відповідача про те, що вимога в частині скасування державної реєстрації на спірну будівлю може бути реалізована в позасудовому порядку, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" не обмежено право звернення до суду із відповідною вимогою.

Окрім того, позивач вказує на безпідставність твердження відповідача про те, що до позовної заяви не долучено жодного доказу що спірна будівля є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, оскільки до позовної заяви долучено постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012, яка спростовує відповідні доводи відповідача.

Крім того, позивач звертає увагу, що Дубенська міська рада 15.01.2021 прийняла рішення №190, яким схвалила звернення депутатів Дубенської міської ради до Рівненської обласної ради щодо передачі об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад Рівненської області (що розташовані на території м. Дубно) до комунальної власності територіальної громади м. Дубно (копія додається). Серед вказаних об`єктів значиться торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14. Таким чином, Дубенська міська рада вказаним рішенням додатково сама підтверджує про належність вказаної будівлі до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, оскільки звертається до обласної ради з проханням її передати у власність громади м. Дубно.

Рівненська обласна прокуратура у запереченнях на відзив щодо тверджень відповідача про пропущення строку позовної давності зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду, позови про усунення перешкоду здійсненні права користування та розпорядження майном, а також позови про витребування майна з чужого незаконного володіння можуть бути пред`явлені упродовж періоду порушення права власності, яке визначається триваючим. Відповідна позиція Верховного Суду відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 06.03.2018 у справі №904/9159/16 та від 22.03.2018 у справі №904/12521/16. Варто зазначити, що таку судову практику започатковано ще Верховним Судом України у постанові від 05.10.2016 у справі №916/2129/15.

Також, як вказує прокурор, згідно з висновком Верховного Суду право особи на власність підлягає захисту упродовж усього часу наявності у особи титулу власника (постанова від 29.03.2018 у справі №904/10673/16). Крім того, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном позовна давність не застосовується (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 686/16196/15-ц від 08.07.2020).

У зв`язку з тим, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012, яка набрала законної сили 16.07.2013, скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 №725 на виконання якого 18.09.2007 видано свідоцтво про право власності № САВ 369810, що слугувало підставою для реєстрації права комунальної власності на торгівельно-житлову будівлю за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, титульним власником вказаного майна є територіальна громада області в особі Рівненської обласної ради (на підставі рішення обласної ради від 25.05.2007 № 339).

Однак, враховуючи те, що з 2013 року і по даний час право власності не скасоване, а вищезазначена будівля залишається в незаконному володінні Дубенської міської ради, порушуються права Рівненської обласної ради на користування та розпорядження вказаним майном. Більше того відповідачем відповідно до договору від 08.11.2019 частину зазначеної будівлі передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Дубно Вест Груп».

Рівненська обласна прокуратура щодо тверджень відповідача про те, що скасування державної реєстрації права комунальної власності Дубенської міської ради на торгівельно-житлову будівлю можуть бути реалізовані в позасудовому порядку зазначає наступне. Враховуючи те, що Рівненська обласна рада упродовж 9 років не вживала дій щодо скасування реєстрації права комунальної власності за Дубенською міською радою та визнання права спільної власності спірної будівлі за територіальною громадою області, а також листом №09-492/01 від 03.03.2021 повідомила Рівненську обласну прокуратуру лише про невжиття заходів щодо усунення порушень, звернення прокурора до суду з даним позовом є єдиним способом захисту інтересів територіальної громади області в особі обласної ради на реалізацію права власності на майно.

Посилання відповідача на те, що обласною радою здійснювалась перереєстрація права власності на інші нерухомі об`єкти, що зазначені в вищезазначеному судовому рішенні є необґрунтованими та безпідставними, адже предметом даного позову саме є торгівельно-житлова будівля, загальною площею 719,1 кв.м, що розташована за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, яка досі перебуває в незаконному володінні Дубенської міської ради.

Державний історико-культурний заповідник м. Дубно у поясненнях підтримує позовні вимоги прокурора та зазначає, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 встановлено, що спірний об`єкт нерухомості належить до об`єктів спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради. Крім того, третя особа звертає увагу, що Дубенська міська рада 15.01.2021 прийняла рішення № 190, яким схвалила звернення депутатів Дубенської міської ради до Рівненської обласної ради щодо передачі об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад Рівненської області (що розташовані на території м. Дубно) до комунальної власності територіальної громади м. Дубно. Серед вказаних об`єктів значиться торгівельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14. Таким чином, Дубенська міська рада вказаним рішенням додатково сама підтверджує про належність вказаної будівлі до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, оскільки звертається до Рівненської обласної ради з проханням передати її у власність громади м. Дубно.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУБНО ВЕСТ ГРУП" у поясненнях заперечило щодо аргументів прокурора про те, що строк позовної давності не пропущено. Водночас третя особа у поясненнях наводить практику Верховного Суду, яка спростовує правову позицію прокуратури. Зокрема, третя особа вказує, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Відповідну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 916/563/14. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Подібний за змістом висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справах № 369/6892/15-ц і № 469/1203/15-ц, від 30.05.2018 у справі №359/2012/15-ц.

Верховний Суд у постановах 16.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 01.10.2020 у справі № 912/1672/18 відзначає, якщо в передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор.

Відтак на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права власності територіальної громади, поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Велика Палата Верховного Cуду у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/19 зазначила, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні ( сам факт порушеного права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатися про це порушення) чинники.

Відтак, як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУБНО ВЕСТ ГРУП", оскільки з даним позовом звернувся прокурор, то встановленню підлягають обставини стосовно того, коли про порушення своїх прав довідались або могли довідатись саме Рівненська обласна рада, в інтересах яких прокурор звернувся з даним позовом.

Про порушення права власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради на спірне нерухоме майно позивач довідавсь не пізніше 16.04.2013 (дата державної реєстрації права комунальної власності за Дубенською міською радою на спірну будівлю). Отже, 16.04.2016 року сплив строк позовної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогами, заявленими у даній справі для захисту свого права (ст. 256 ЦК України). Прокурор звернувся з даним позовом до суду в інтересах позивача 15.03.2021 року, відтак позов подано прокурором з пропуском строку позовної давності. Жодних причин поважності пропуску строку позовної давності позивачем в позовній заяві не наведено.

Окрім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУБНО ВЕСТ ГРУП" у додаткових поясненнях зазначає, що Рівненська обласна прокуратура обрала неефективний (неналежний) спосіб захисту, що має наслідком відмови у позові. Водночас третя особа зазначає, що Рівненська обласна рада, яка вважає себе власником майна, мала б звернутися до суду із віндикаційним позовом, який відповідав би змісту відповідного права чи інтересу, характеру порушення. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУБНО ВЕСТ ГРУП" звертає увагу на правову позицію, наведену у п. 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), де зазначено, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку, виходячи з такого.

Спір по справі стосується торгівельно-житлової будівлі загальною площею 719,1 кв. м, розташованої за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14 від 16.04.2013, яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за Дубенською міською радою згідно з рішенням державного реєстратора Антонюк І.І. № 1781809 від 16.04.2013.

Прокурор вважає, що законним власником спірної будівлі є Рівненська обласна рада, а правова підстава, на підставі якої державний реєстратор провів 19.04.2013 державну реєстрацію означеного нерухомого майна за Дубенською міською радою, відпала, - оскільки постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі № 2а/1770/4705/2012 скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 № 725, на основі якого було видано свідоцтво про право власності САВ 369810, видане 18.09.2007 виконавчим комітетом Дубенської міської ради. Рішення суду набрало законної сили 16.07.2013.

Як наслідок, виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012 полягало виключно у припиненні права комунальної власності за Дубенською міською радою на спірний об`єкт нерухомого майна шляхом вчинення реєстраційних дій.

Однак, у зв`язку із тим, що Рівненська обласна рада не вчиняла дій із реєстрації спірного майна за собою, прокурор змушений звернутися до суду із даним позовом про скасування державної реєстрації прав та визнання права власності.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у суді суд зазначає наступне.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Разом з тим, поняття інтереси держави, відповідно до Рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999, є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

При цьому, в основі інтересів держави, згідно даного рішення, завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. В п. З зазначеного рішення суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Предметом даного судового спору є скасування державної реєстрації та визнання права спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради на майно.

У даному випадку порушення інтересів держави полягають у порушенні, на переконання прокурора, встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження будівлі, законним власником якої є Рівненська обласна рада, а з 19.04.2013 майно зареєстроване за незаконним володільцем - Дубенською міською радою. Безпідставне перебування у володінні відповідача спірного майна спричиняє шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовом до суду в інтересах держави.

Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про належне володіння, користування та розпорядження об`єктом комунальної форми власності.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюю відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Статтею 16 зазначеного Закону передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За приписами ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом. Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

У той же час, з урахуванням положень ст. ст. 1, 16,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» власником комунального майна є територіальна громада, а тому рішення та дії органу місцевого самоврядування повинні відповідати його повноваженням, передбаченим законом та інтересам територіальної громади.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

При цьому спір, що виник, на думку прокурора, порушує інтереси територіальних громад Рівненської області, як законного власника вказаного об`єкта, а відсутність належного владного контролю Рівненської обласної ради на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного його використання. Більше того, як вказує прокурор, майно незаконно перебуває у Дубенської міської ради та зареєстроване за нею, а Рівненська обласна рада не вжила заходів щодо виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 № 2а/1770/4705/2012, та не зареєструвала спірне майно за собою, незважаючи на те що є його законним власником.

Органи прокуратури, у разі виявлення відповідних порушень чинного законодавства, при наявності відповідних підстав, мають право вживати заходи представницького характеру шляхом звернення до суду з позовом.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень, уповноваженим представляти інтереси держави у даних спірних правовідносинах, є Рівненська обласна рада.

У той же час, як вказує прокурор, наявність державної реєстрації на будівлю за відповідачем фактично позбавляє законного власника майна, а саме Рівненську обласну раду можливості розпоряджатися належним їй майном.

Як вбачається із матеріалів справи, Рівненською обласною прокуратурою до Рівненської обласної ради скеровано лист № 15/2-129вих-21 від 19.02.2021 щодо інформування обласної прокуратури про заходи, вжиті до усунення зазначених порушень, а у разі їх невжиття - повідомити про причини такого стану.

Однак листом № 09-492/01 від 03.03.2021 Рівненська обласна рада повідомила Рівненську обласну прокуратуру про те, що рада не вживала окремих заходів щодо скасування реєстрації права власності на вказану будівлю та визнання недійсними договорів оренди, укладених Дубенською міською радою та ТОВ "Дубно Вест Груп", ТОВ "Меркур Україна".

Таким чином, оскільки Рівненська обласна рада як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки саме Рівненська обласна рада, як зазначає прокурор, є законним власником означеного спірного майна.

Рівненська обласна рада була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала відповідні повноваження для їх захисту, поте ефективних заходів не вжила.

Однією з умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 ст. 55 ГПК України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, судом встановлено, що у даному випадку є підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Рівненська обласна рада.

Судом встановлено, що існує судове рішення, яке має преюдиційне значення для розгляду даної справи, а саме: постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012.

Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

Як вбачається із постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012, позивач Рівненська обласна рада 04.03.2009 звернувся до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області про скасування рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 року №725 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 встановлено, а відтак не потребують доказування наступні обставини.

Рішенням виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів від 28.07.1990 № 140 "Про перебудову справи охорони, реставрації, експлуатації пам`яток архітектури та містобудування" було визначено список пам`ятників архітектури місцевого значення на території Рівненської області, зокрема і у м. Дубно. Зазначені пам`ятники архітектури були взяті на державний облік та баланс головного управління архітектури та містобудування.

05.11.1991 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю", якою затверджено перелік державного майна України, що передається до власності областей, м. Києва та Севастополя.

Пунктом 3 зазначеної постанови визначено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Розмежування майна між областю та районами здійснювалось на підставі розпорядження Представника Президента України від 24.11.1992 № 396 "Про майно комунальної власності". Розпорядженням затверджено перелік майна, яке залишається в комунальній власності області і майна, що передається у комунальну власність районів, міст Рівне, Дубно, Кузнецовська. Згідно з зазначеним розпорядженням у комунальній власності області залишаються майнові комплекси управлінь, відділів, інспекцій обласної державної адміністрації.

Відповідно до вказаного розпорядження (п.1) у комунальній власності області залишаються майнові комплекси управлінь, відділів, інспекцій обласної державної адміністрації, а згідно зазначеного додатку № 1 до розпорядження нерухомі пам`ятки історії та культури, в тому числі спірні об`єкти нерухомості, як окремі об`єкти права власності та об`єкти соціальної сфери до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області не передавались.

Статтею 7 Закону Української РСР "Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування" від 07.12.1990 (втратив чинність у 1997), було передбачено поняття комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та визначено підстави її набуття - до комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно перелік якого встановлено Законом про власність.

Статтею 35 Закону України "Про власність" (втратив чинність у 2007 році у зв`язку із прийняттям Цивільного Кодексу України) було визначено перелік об`єктів, які відносяться до об`єктів права комунальної власності, зокрема це майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності.

Статтею 32 вказаного Закону України "Про власність" визначено, що суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Відповідно до Закону УРСР "Про охорону використання пам`яток історії та культури", нерухомі пам`ятки історії та культури були поділені на пам`ятки загальносоюзного, республіканського та місцевого значення. Перелік пам`яток історії та культури республіканського значення затверджувався Радою Міністрів УРСР, а переліки пам`яток історії та культури місцевого значення затверджувалися виконавчим комітетом обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.

З набранням чинності Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку було передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст (п. 10 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.1993 № 444 "Про державний історико-культурний заповідник у м. Дубні Рівненської області" ансамбль пам`яток історії, культури й архітектури м. Дубна оголошено державним історико-культурним заповідником, що підпорядковується Рівненській обласній державній адміністрації.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.1993 № 444 Представник Президента України 09.07.1993 підписав розпорядження № 319 "Про державний історико-культурний заповідник у м. Дубно", відповідно до якого на базі ансамблю пам`яток історії, культури й архітектури м. Дубно створено державний історико-культурний заповідник, підпорядкований управлінню культури обласної державної адміністрації.

Вказаним розпорядженням Управління архітектури обласної державної адміністрації, Дубенський міськвиконком було зобов`язано передати на баланс заповідника пам`яток історії, культури й архітектури м. Дубно згідно з переліком.

20.11.1993 підписано акт прийому-передачі пам`яток архітектури з балансу управління архітектури обласної адміністрації на баланс Дубенському державному історико-культурному заповіднику, в тому числі Житловий будинок XIX ст., пл. Незалежності, 24.

Рішенням Рівненької обласної ради від 25.05.2007 №339 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад області», внесено доповнення до об`єктів спільної власності територіальних громад області.

Як встановлено, даний об`єкт нерухомого майна, право власності щодо якого оформлене спірним рішенням, включений до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад області.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 року №725 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно" прийнято відповідачем поза межами наданих йому повноважень.

З огляду на викладене постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 позов задоволено повністю. Скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 №725 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно". Присуджено на користь позивача Рівненської обласної ради із Державного бюджету судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Водночас, судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 року №725 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно" було оформлено свідоцтво про право власності САВ 369810 видане 18.09.2007 виконавчим комітетом Дубенської міської ради за адресою: Рівненська обл. м. Дубно, вул. Свободи, 14 загальною площею 719,1.

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 набрала законної сили 16.07.2013.

Відтак, у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення суду про скасування рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 № 725 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно", як наслідок, свідоцтво про право власності САВ 369810 видане 18.09.2007, яке було видано на основі даного рішення, також втратило свою юридичну силу.

Однак на підставі даного свідоцтва про право власності САВ 369810 від 18.09.2007 державний реєстратором Антонюк І.І. 16.04.2013 проведено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності на торгівельно-житлову будівлю, загальною площею 719,1 кв. м, розташовану за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, на підставі рішення державного реєстратора Антонюк І.І. № 1781809 від 19.04.2013.

Щодо поштової адреси спірного об`єкту судом встановлено наступне.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 №725 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно». При вирішенні даного спору, суд витребовував у Дубенської міської ради інформацію щодо змін назв вулиць та нумерації будівель в м. Дубно (лист №2а/1770/4705/2012/4159/13 від 12.03.2013). На вказаний лист, орган місцевого самоврядування, в частині щодо «торгівельно-житлової будівлі» зазначив, що рішенням міської ради від 28.04.1991 перейменовано «майдан 50-річчя Жовтня» на «майдан Незалежності», а рішенням від 11.09.1991 №298 перейменовано вулицю «Леніна» на вулицю «Свободи». Також зазначено, що рішенням міської ради від 22.06.2000 №361 впорядковано нумерацію будинків на вулицях «Миколи Лисенка», «Свободи», «майдані Незалежності», а рішення щодо віднесення житлових будинків з «майдану Незалежності» на вулицю «Свободи» в Дубенській міській раді не значиться.

Разом з тим у додаткових поясненнях Державного історико-культурного заповідника м Дубно від 19.03.2013 №104, які надано Рівненському окружному адміністративному суду під час розгляду справи №2а/1770/4705/2012, зазначено, що в додатку до розпорядження Представника Президента України від 09.07.1993 № 319 «Про державний історико-культурний заповідник у м. Дубно», значиться за адресою: «пл. Незалежності, 24».

Викладене свідчить про зміну поштової адреси спірного об`єкту з «майдан 50-річчя Жовтня» на «майдан (площа) Незалежності».

Крім того, в листі КП «Житлово-експлуатаційна контора №1» від 12.01.2007 №17 до Дубенської міської ради зазначено, що будівлі по вул. Свободи 8,10,12,14,16,18 (колишня адреса: Свободи 14,16,18,24,26) передано, згідно рішення ради від 20.04.1994 №151, на баланс Державного історико-культурного заповідника м. Дубно.

Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до додатку до вищезазначеного рішення, на баланс заповідника передано пам`ятки архітектури, що на той момент знаходились за адресою «пл. Незалежності».

Вказане свідчить про зміну поштової адреси спірного об`єкту з «майдану (площі) Незалежності» на «вулицю Свободи».

Згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 22.06.2000 №361 змінено поштову адресу спірного об`єкту з «вул. Свободи, 22» на «вул. Свободи, 14», якою вона залишилася і на даний час.

З огляду на викладене, судом встановлено, що рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 року №725 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно" стосувалося нерухомого майна, яке є спірним у даній справі, а саме - торгівельно-житлову будівлю, загальною площею 719,1 кв. м, розташовану за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14.

Прокурор вважає, що законним власником спірної будівлі є Рівненська обласна рада, а правова підстава, на підставі якої державний реєстратор провів 19.04.2013 державну реєстрацію означеного нерухомого майна за Дубенською міською радою, відпала, - оскільки постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі № 2а/1770/4705/2012 скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 № 725, на основі якого було видано свідоцтво про право власності САВ 369810, видане 18.09.2007 виконавчим комітетом Дубенської міської ради. Рішення суду набрало законної сили 16.07.2013.

У той же час, як вказує прокурор, наявність державної реєстрації на будівлю за відповідачем фактично позбавляє законного власника майна, а саме Рівненську обласну раду можливості розпоряджатися належним їй майном.

Право на звернення до господарського суду в установленому порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. ч.1, 2 ст. 4 ГПК України).

З огляду на положення ст. 4 ГПК України і ст. ст. 15, 16 ЦК України, підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути; 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Під захистом цивільних прав розуміють передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував на тому, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згідно із цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьев проти України" від 05.04.2005).

Отже, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально- правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у ст. 16 ЦК України.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі №905/2260/17.

Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд неодноразово звертали увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 914/1049/18.

Разом з цим, суд зауважує, що у постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.

Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав в частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. При цьому такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

У постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що: належним відповідачем за позовом про витребування є особа, за якою зареєстроване право власності. Якщо майном неправомірно заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача. Власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права комунальної власності за Дубенською міською радою на торгівельно-житлову будівлю, загальною площею 719,1 кв. м, розташовану за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14 від 16.04.2013, відомості про яку внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень згідно рішення державного реєстратора Антонюк І.І. № 1781809 від 19.04.2013 та про визнання права спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської міської ради на торгівельно-житлову будівлю загальною площею 719,1 кв.м., розташовану за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14 - не відновлять прав позивача (Рівненської обласної ради) та не призведуть до реального й ефективного захисту прав позивача.

Обраний прокурором спосіб захисту не вирішить спір щодо захисту права власності на нерухоме майно, яке, як встановлено судом, зареєстровано на праві комунальної власності за Дубенською міською радою.

Таким чином, обраний прокурором спосіб захисту порушеного права не є ефективним.

У той же час у п. 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) зазначено, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Означене викладено у п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

З огляду на викладене, господарський суд роз`яснює, що у даному випадку ефективним захистом прав не володіючого власника до незаконного володільця буде віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з обранням прокурором неналежного та неефективного способу захисту прав.

При цьому господарський суд не перевіряє дотримання Рівненською обласною прокуратурою строків позовної давності у даній справі, оскільки відмовляє у задоволенні позову по суті, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України.

Так, за змістом ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи підлягає позов до задоволення. Не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову, якщо суд відмовляє в позові з підстав обраного неефективного способу захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то судовий збір сплачений Рівненською обласною прокуратурою, залишається за нею.

Щодо розміру судового збору, який залишається за Рівненською обласною прокуратурою, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, заступником керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради долучено до матеріалів справи довідку ПП "Агентство нерухомості - Ваш дім" за № 1/3/2021 від 01.03.2021 зі змісту якої вбачається, що вартість спірного об`єкта, розташованого в м. Дубно по вулиці Свободи, 14 становить 11 925 770 грн. 00 коп. та долучено платіжні доручення про сплату судового збору № 277 від 02.03.2021 на суму 2 270,00 грн. та № 335 від 11.03.2021 на суму 4 540,00 грн.

З долученої до матеріалів справи довідки ПП "Агентство нерухомості - Ваш дім" за № 1/3/2021 від 01.03.2021 року не вбачається, що ПП "Агентство нерухомості - Ваш дім" є суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

При цьому за п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України унормовано, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається саме вартістю майна.

Ухвалою від 18.03.2021 позовну заяву залишено без руху. Запропоновано прокурору подати суду у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали: належні докази, а саме документи, які відображають ринкову вартість спірного об`єкту та докази доплати судового збору у розмірі 1,5 % ринкової вартості майна (але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

01.04.2021 від заступника керівника Рівненської обласної прокуратури через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено копію висновку про вартість спірного об`єкту станом на 31.08.2019, копія договору оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно від 08.11.2019, платіжні доручення № 296 від 05.03.2021 на суму 2 270 грн 00 коп. та № 403 від 25.03.2021 на суму 13 270 грн 00 коп.

Ухвалою від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

05.05.2021 від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, надавши прокуратурі строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки оцінка спірного об`єкта нерухомого майна була актуальна до 29.02.2020 і не може свідчити про ринкову вартість станом на 2021 рік, а тому сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 15 540,00 грн. є документально не обґрунтованою, що позбавляє суд можливості встановити виконання позивачем вимог п.2 ч.1 ст.164 ГПК України щодо сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ухвалою від 11.05.2021 позовну заяву залишено без руху. Запропоновано прокурору подати суду у 5-денний строк з дня отримання даної ухвали: належні докази, а саме документи, які відображають ринкову вартість спірного об`єкту на момент подання позовної заяви, та у разі необхідності докази доплати судового збору у розмірі 1,5% ринкової вартості майна (але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Постановляючи ухвалу від 11.05.2021 суд виходив із того, що в якості документів, які відображають ринкову вартість спірного об`єкту, прокурором у справі долучено копію висновку про вартість спірного об`єкту станом на 31.08.2019 в розмірі 1 036 000,00 грн. (том 1, а.с. 49). Даний висновок про вартість спірного об`єкту станом на 31.08.2019 сформований суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Джаман Олексієм Володимировичем. У свою чергу Дубенська міська рада подала клопотання про залишення позовної заяви без руху, до якого додала лист суб`єкта оціночної діяльності - ФОП Джаман Олексія Володимировича вих.№30-04/01 від 30.04.2021 щодо

можливості використання результатів оцінки ринкової вартості об`єкту торгівельно-житлової будівлі по вул. Свободи, 14 в м. Дубно (том 1, а.с. 95-96). Зі змісту даного листа вбачається, що відповідно Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 №1891 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 224), п.22 висновок про вартість об`єкта приватизації дійсний протягом 18 місяців після дати оцінки. Таким чином, можна стверджувати, що результати оцінки ринкової вартості об`єкту торгівельно - житлової будівлі по вул. Свободи, 14 в м. Дубно, проведеної станом на 31.08.2019 не можуть бути застосовані як дійсна вартість для продажу після 28.02.2021. Для цього необхідно провести актуалізацію оцінки.

З наведеного суд дійшов висновку, що результати оцінки ринкової вартості об`єкту торгівельно - житлової будівлі по вул. Свободи, 14 в м. Дубно, проведеної станом на 31.08.2019 не можуть бути застосовані як дійсна вартість спірного об`єкту після 28.02.2021, а тому сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 15 540,00 грн. є документально не обґрунтованою, що позбавляє суд можливості встановити виконання позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст.164 ГПК України щодо сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі. З вищенаведеного вбачається, що в якості доказу вартості майна суду, зокрема, можуть бути подані звіт про оцінку ринкової вартості майна, зроблений суб`єктом оціночної діяльності, який підтверджує дійсну вартість на момент подання позовної заяви. Проте, до матеріалів позовної заяви не надано належних документів, які відображають ринкову вартість спірного об`єкту на момент подання позовної заяви, який є предметом спору у цій справі.

У листі вх. № 15/2-367вих-21 від 21.05.2021 Рівненська обласна прокуратура вказала, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку позивача проводити актуалізацію ринкової вартості майна, що є предметом позову.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 у справі № 918/188/21 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.10.2021 касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 скасовано, а справу № 918/188/21 передано для продовження розгляду до Господарського суду Рівненської області.

02.11.2021 справу № 918/188/21 передано судді Романюк Ю.Г. згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, оскільки матеріали справи № 918/188/21 повернулися до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою від 08.11.2021 підготовче засідання у справі призначено на 30.11.2021.

Ухвалою від 28.12.2021 призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Поставлено перед судовим експертом наступне питання: "Яка ринкова вартість об`єкту нерухомості, а саме торгівельно - житлової будівлі, загальною площею 719,1 кв.м, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Дубно, вул. Свободи, 14, станом на 2021 рік?". Попередню оплату вартості судової експертизи в повному обсязі покладено на Рівненську обласну прокуратуру з наступним віднесенням цих витрат на винну сторону.

Зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру провести своєчасну та повну оплату експертизи. Зобов`язано сторін надати експерту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за його клопотанням визначені ним документи, необхідні для проведення призначеної судової експертизи. Провадження у справі № 918/188/21 зупинити на час проведення експертизи.

27.01.2022 супровідним листом № 918/188/21/100/22 матеріали справи направлено до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

07.04.2022 від в.о. директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, до якого долучено копію рахунку за проведення експертизи № 22-294-Е від 17.03.2022 на суму 28 315 грн 50 коп., та роз`яснено, що згідно з нормативно - правовими актами, які регламентують судово-експертну діяльність, - в разі відсутності оплати рахунку вартості за проведення експертизи протягом 45 днів з дня відправлення, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, ухвала залишається без виконання та матеріали повертаються ініціатору проведення експертизи.

27.04.2022 від Рівненської обласної прокуратури надійшов лист, у якому заступник керівника Рівненської обласної прокуратури Романчук П. повідомив суд, що 07.04.2022 на адресу обласної прокуратури від ЛНДІСЕ надійшов рахунок на оплату вартості експертизи на суму 28 315, 50 гр. У кошторисі доходів і видатків обласної прокуратури на 2022 бюджетний рік не передбачено коштів для проведення експертиз. Також прокурор відмітив, що враховуючи дію воєнного стану на території України постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2022 № 240 внесено зміни до пункту 19 Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 та визначено пріоритетні платежі фінансування з державного бюджету. Фінансування проведення експертиз не входить до переліку пріоритетних платежів визначених урядом.

19.09.2022 до господарського суду Рівненської області повернулися матеріали справи 918/188/21 від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

При цьому також 19.09.2022 від директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, у якому повідомлено, що оскільки станом на 05.09.2022 рахунок вартості проведення експертизи не сплачений, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 № 53/5, ухвала Господарського суду Рівненської області від 28.12.2021 у справі № 918/188/21 залишається без виконання.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 918/188/21.

Окрім того, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 26.05.2021 позов залишено без розгляду. Ухвала обґрунтована тим, що відповідно до п. 2 Методики оцінки об`єктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів № 629 від 10.08.1995 (з подальшими змінами), результати незалежної оцінки є чинними протягом 6-ти місяців від дати оцінки, якщо інший строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки.

Висновок про вартість торгівельно-житлової будівлі по вул. Свободи, 14 у м. Дубно, який надано прокурором до суду, було складено на замовлення Управління економіки і власності Дубенської міської ради з метою передачі цього об`єкта нерухомого майна в оренду, згідно якого, вартість вказаного приміщення станом 31.08.2019 становить 1 036 000,00 грн., а тому до поданого прокурором висновку про вартість спірного об`єкту нерухомого майна слід застосовувати положення Методики оцінки об`єктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів № 629 від 10.08.1995.

Відомості про те, що у звіті щодо незалежної оцінки передбачений інший строк - у суду відсутні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що оцінка спірного об`єкта нерухомого майна, враховуючи 6 - місячний строк дії, була актуальна до 29.02.2020.

З вищенаведеного вбачається, що результати оцінки ринкової вартості об`єкту торгівельно - житлової будівлі по вул. Свободи, 14 в м. Дубно, проведеної станом на 31.08.2019 не можуть бути застосовані як дійсна вартість спірного об`єкту в 2021 року, а тому сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 15 540,00 грн. є документально не обґрунтованою, що позбавляє суд можливості встановити виконання позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України щодо сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відтак, при визначенні розміру судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності, висновок про вартість спірного об`єкту станом на 31.08.2019 в розмірі 1 036 000,00 грн., не може бути прийнятий судом до уваги.

Таким чином, суд констатував, що вимоги ухвали суду від 11.05.2021 позивачем не виконано - у встановлений судом строк недоліки позовної заяви не усунуто.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.10.2021 ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.05.2021 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 скасовано, а справу № 918/188/21 передано для продовження розгляду до Господарського суду Рівненської області.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 19.10.2021 вказав: "Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" та ч. 2 ст. 163 ГПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у випадку, якщо він вважав, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, мав здійснити розгляд справи по суті та встановити ціну позову при розгляді справи, і розподілити судові витрати за результатами такого розгляду відповідно до ст. 129 ГПК України, а не залишати повторно позовну заяву без руху, та в подальшому - без розгляду".

Нормами ст. 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Отже, оскільки у поданій позовній заяві позивачем заявлено вимогу майнового характеру, судовий збір з позовних вимог про визнання права власності визначається з урахуванням вартості майна, як об`єкту набуття позивачем - тобто вимоги зі спору майнового характеру.

За приписами ч. 2 ст. 163 ГПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що встановити ринкову вартість об`єкту нерухомості, а саме торгівельно - житлової будівлі, загальною площею 719,1 кв.м, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Дубно, вул. Свободи, 14, станом на 2021 рік - неможливо.

З огляду на вищезазначене, у суду виникла необхідність призначення експертизи з метою визначення ринкової вартості об`єкту нерухомості, а саме торгівельно - житлової будівлі, загальною площею 719,1 кв.м, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Дубно, вул. Свободи, 14, станом на 2021 рік.

Оскільки прокурором не оплачено вартість проведення судової оціночно-будівельної експертизи, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, згідно з ухвалою від 28.12.2021, - у суду виникла необхідність витребування від Рівненської обласної прокуратури доказів, а саме документів, які відображають ринкову вартість спірного об`єкту на момент подання позовної заяви, позаяк дані докази необхідні для вирішення спору та визначення розміру судового збору у розмірі 1,5 % ринкової вартості майна (але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Ухвалою від 26.09.2022 поновлено провадження у справі № 918/188/21, підготовче засідання у справі № 918/188/21 призначено на 11.10.2022, зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру та Рівненську обласну раду у термін до 10.10.2022 надати суду докази, які відображають ринкову вартість спірного об`єкту - торгівельно - житлової будівлі по вул. Свободи, 14 в м. Дубно - на момент подання позовної заяви.

06.10.2022 від Рівненської обласної ради надійшли письмові пояснення на виконання ухвали від 26.09.2022. До пояснень позивача долучено довідку № 304 від 30.09.2022 Державного історико-культурного заповідника міста Дубно за підписом директора Леоніда Кічаткого про те, що балансова вартість будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, станом на 15.03.2021 становила 166 722 грн 00 коп.

13.10.2022 від Рівненської обласної прокуратури надійшов лист, у якому заступник керівника Романчук П. повідомив, що ані прокурора, ані будь-якого іншого учасника процесу чинним процесуальним законодавством не зобов`язано проводити актуалізацію ринкової вартості майна, що є предметом позову. Прокурор не є власником спірного об`єкту, а відтак замовником оцінки він бути не може. Зважаючи на викладене, прокуратура позбавлена подати докази (окрім тих, що наявні в матеріалах справи), які відображають ринкову вартість спірного майна.

Господарський суд не приймає до уваги довідку № 304 від 30.09.2022 Державного історико-культурного заповідника міста Дубно за підписом директора Леоніда Кічаткого про те, що балансова вартість будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, станом на 15.03.2021 становила 166 722 грн 00 коп. при цьому суд виходить із того, що дана довідка не є первинним документом, що відображає балансову вартість спірної будівлі.

Водночас, у зв`язку із тим, що за результатами розгляду справи не вдалося встановити балансову вартість спірної будівлі станом на 15.03.2021, відтак суд в якості розрахунку ціни позову бере до уваги копію висновку про вартість спірного об`єкту станом на 31.08.2019, оскільки чинним процесуальним законодавством позивача не зобов`язано проводити актуалізацію ринкової вартості майна, що є предметом позову, до того ж прокурор не має можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або в яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, однак прокурор не є власником спірного об`єкта. Поряд з цим, експертиза, яка призначена у справі, прокурором не оплачена, а відтак - не проведена.

Згідно з висновком про вартість спірного об`єкту станом на 31.08.2019, вартість майна складає 1 036 000 грн 00 коп.

З огляду на дві позовних вимоги, заявлені прокурором у даній справі, судовий збір становить 17 810 грн 00 коп. ( 2 270 грн 00 коп. + 15 540 грн 00 коп.)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд приходить до висновку, що за Рівненською обласною прокуратурою залишається судовий збір у розмірі 17 810 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "20" січня 2023 року.

Суддя Романюк Ю.Г.