ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 Справа № 914/2908/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИГАЛ»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТП БЕТОН»

про: стягнення 148 046,23 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2022р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИГАЛ» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТП БЕТОН» про стягнення 148 046,23 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвала суду надіслана учасникам справи на електронні адреси, що вказані у позовній заяві.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

В матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки №3-1/21Т від 05.04.2021р., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 129 280,47 грн.

Відповідно, на переконання позивача, спір виник в зв`язку з тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором, в частині повної оплати поставленого товару, всього неоплачно товар на загальну суму 129 280,47 грн., тому вказана сума коштів підлягає до стягнення з відповідача в зазначеному розмірі. Крім того, на підставі пункту 6.3 договору, позивач просить стягнути з відповідача 13 914,33 грн. пені, а також 3 905,43 грн. інфляційних втрат, 946,00 грн.- 3% річних.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИГАЛ», (надалі - позивач, згідно умов договору «постачальник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТП- ЛОГІСТИК» (надалі - відповідач, згідно умов договору «покупець») укладений договір поставки №3-1/21Т від 05 квітня 2021 року (надалі «договір»), а 16.08.2021 року укладено додаткову угоду № 1 до даного договору, відповідно до якої, назва покупця змінилась на Товариство з обмеженою відповідальністю «СТП БЕТОН».

Згідно п.1.1 договору, постачальник зобов`язувався передати (поставляти) у власність покупцю «щебінь», «пісок» та інший будівельний матеріал (названий в подальшому «товар»), а покупець зобов`язувався приймати у власність і оплачувати товар відповідно до умов цього договору.

Відповідно до умов п.2.2 даного договору, датою відвантаження/поставки (датою отримання) товару вважається дата отримання відповідно покупцем (або перевізником покупця) товару в місці поставки за видатковими накладними. Відвантаження товару здійснюється на умовах РСА (відвантажено товар в автотранспорт покупця чи перевізника покупця на складі/базі постачальника).

Згідно п.4.1 договору, ціна однієї (тони) товару на кожну конкретну партію товару вказана в накладних або у специфікації, які є невід`ємними частинами цього договору.

Як передбачено п.4.3 договору, розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються на умовах передоплати 100 % від вартості товару.

Згідно п.5.1 договору, право власності на товар, поставка якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від постачальника до покупця з дати фактичного отримання покупцем товару чи його партії згідно видаткової накладної, що підтверджується підписами сторін та проставленням ними печатки.

Відповідно до пункту 6.3 договору, за несвоєчасну оплату за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від сплати основної суми заборгованості.

На виконання умов даного договору, постачальник на підставі договору та, як вказує позивач, усних замовлень покупця, на умовах РСА здійснив поставку товару покупцю на загальну суму 3 198 567,74 грн.

Факт поставки товару на зазначену суму підтверджується видатковими накладними, зокрема: №159 від 16 серпня 2021 року на суму 65 772,00 грн.; №161 від 17 серпня 2021 року на суму 70 728,00 грн.; №162 від 17 серпня 2021 року на суму 35 364,00 грн.; №163 від 18 серпня 2021 року на суму 176 820,00 грн.; №165 від 18 серпня 2021 року на суму 35 364,00 грн.; №166 від 18 серпня 2021 року на суму 35 364,00 грн.; №169 від 26 серпня 2021 року на суму 98 817,12 грн.; №172 від 27 серпня 2021 року на суму 198 083,87 грн.; №177 від 03 вересня 2021 року на суму 105 159,94 грн.; №183 від 10 вересня 2021 року на суму 41 703,55 грн.; № 184 від 16 вересня 2021 року на суму 151 092,00 грн.; №185 від 17 вересня 2021 року на суму 56 754,00 грн.; №187 від 22 вересня 2021 року на суму 86 400,00 грн.; №188 від 24 вересня 2021 року на суму 211 680,00 грн.; №191 від 01 жовтня 2021 року на суму 218 160,00 грн.; № 192 від 02 жовтня 2021 року на суму 87 480,00 грн.; №193 від 04 жовтня 2021 року на суму 64 189,82 грн.; №196 від 06 жовтня 2021 року на суму 93 618,02 грн.; №198 від 07 жовтня 2021 року на суму 88 980,78 грн.; №200 від 12 жовтня 2021 року на суму 86 420,27 грн.; № 204 від 18 жовтня 2021 року на суму 95 426,99 грн.; №213 від 29 жовтня 2021 року на суму 160 005,00 грн.; №215 від 04 листопада 2021 року на суму 61 002,00 грн.; № А0000045 від 16 листопада 2021 року на суму 56 701,80 грн.; № А0000225 від 25 листопада 2021 року на суму 96 259,01 грн.; № А0000241 від 03 грудня 2021 року на суму 46 676,26 грн.; №А0000249 від 07 грудня 2021 року на суму 20 317,50 грн.;№А0000269 від 20 грудня 2021 року на суму 134 392,50 грн.;

№ А0000271 від 21 грудня 2021 року на суму 30 726,00 грн.; №18 від 23 лютого 2022 року на суму 18 204,76 грн.; №146 від 26 травня 2022 року на суму 17 444,70 грн.; №147 від 26 травня 2022 року на суму 7 207,20 грн.; №153 від 27 травня 2022 року на суму 10 879,20 грн.; №164 від 31 травня 2022 року на суму 73 300,50 грн.; №184 від 01 червня 2022 року на суму 44 230,10 грн.; №185 від 03 червня 2022 року на суму 16 929,90 грн.; №186 від 06 червня 2022 року на суму 37 510,20 грн.; №192 від 06 червня 2022 року на суму 38 025,00 грн.; №193 від 07 червня 2022 року на суму 75 266,11 грн.; №196 від 08 червня 2022 року на суму 51 895,36 грн.; №201 від 09 червня 2022 року на суму 79 150,50 грн.; №226 від 16 червня 2022 року на суму 19 065,77 грн.

Видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками.

Відповідно, товар було прийнято у повному обсязі, претензії щодо кількості та якості товару з моменту його поставки матеріали справи не містять, а отже у відповідача виник обов`язок щодо оплати поставленого товару.

Як стверджує позивач, відповідач оплатив товар в розмірі 3 069 287,26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до позову, в результаті чого виникла основна заборгованість у розмірі 129 280,47 грн.

Однак, як слідує із долучених платіжних доручень, долучених до позову самим же позивачем: №686 від 16 серпня 2021 року на суму 32 900,00 грн., №687 від 16 серпня 2021 року на суму 32 900,00 грн., №695 від 17 серпня 2021 року на суму 70 728,00 грн., №700 від 17 серпня 2021 року на суму 35 364,00 грн., №704 від 18 серпня 2021 року на суму 70 728,00 грн., №710 від 18 серпня 2021 року на суму 70 728,00 грн., №712 від 18 серпня 2021 року на суму 70 728,00 грн., №720 від 18 серпня 2021 року на суму 35 364,00 грн., №741 від 26 серпня 2021 року на суму 40 000,00 грн., №742 від 26 серпня 2021 року на суму 16 900,00 грн., №748 від 26 серпня 2021 року на суму 40 000,00 грн., №751 від 27 серпня 2021 року на суму 100 000,00 грн., №767 від 27 серпня 2021 року на суму 100 000,00 грн., №798 від 03 вересня 2021 року на суму 20 000,00 грн., №796 від 03 вересня 2021 року на суму 53 000,00 грн., №848 від 10 вересня 2021 року на суму 85 000,00 грн., №885 від 16 вересня 2021 року на суму 54 000,00 грн., №887 від 16 вересня 2021 року на суму 42 836,48 грн., №898 від 17 вересня 2021 року на суму 14 040,00 грн., №903 від 17 вересня 2021 року на суму 56 754,00 грн., №906 від 17 вересня 2021 року на суму 40 215,52 грн., №922 від 22 вересня 2021 року на суму 50 000,00 грн., №933 від 24 вересня 2021 року на суму 25 236,48 грн., №936 від 24 вересня 2021 року на суму 100 000,00 грн., №943 від 24 вересня 2021 року на суму 54 000,00 грн., №944 від 24 вересня 2021 року на суму 54 000,00 грн., №991 від 01 жовтня 2021 року на суму 100 000,00 грн., №994 від 01 жовтня 2021 року на суму 150 000,00 грн., №999 від 01 жовтня 2021 року на суму 25 000,00 грн., №1003 від 04 жовтня 2021 року на суму 50 000,00 грн., №1007 від 04 жовтня 2021 року на суму 30 000,00 грн., №1036 від 09 жовтня 2021 року на суму 200 000,00 грн., №1077 від 18 жовтня 2021 року на суму 96 000,00 грн., №1145 від 28 жовтня 2021 року на суму 86 955,88 грн., №1159 від 29 жовтня 2021 року на суму 60 000,00 грн., №1151 від 29 жовтня 2021 року на суму 100 000,00 грн., №1172 від 30 жовтня 2021 року на суму 50 000,00 грн., №1196 від 04 листопада 2021 року на суму 60 000,00 грн., №1261 від 16 листопада 2021 року на суму 56 701,80 грн., №8 від 23 листопада 2021 року на суму 50 000,00 грн., №18 від 24 листопада 2021 року на суму 46 000,00 грн., №90 від 02 грудня 2021 року на суму 46 000,00 грн., №109 від 06 грудня 2021 року на суму 25 000,00 грн., №191 від 20 грудня 2021 року на суму 60 000,00 грн., №189 від 20 грудня 2021 року на суму 60 000,00 грн., №192 від 20 грудня 2021 року на суму 15 000,00 грн., №195 від 21 грудня 2021 року на суму 30 000,00 грн., №497 від 23 лютого 2022 року на суму 18 200,00 грн., №654 від 31 травня 2022 року на суму 45 000,00 грн., №655 від 31 травня 2022 року на суму 25 000,00 грн., №660 від 01 червня 2022 року на суму 9 380,70 грн., №662 від 03 червня 2022 року на суму 30 000,00 грн., №665 від 07 червня 2022 року на суму 35 000,00 грн., №667 від 07 червня 2022 року на суму 30 000,00 грн., №678 від 08 червня 2022 року на суму 30 000,00 грн., №680 від 09 червня 2022 року на суму 30 000,00 грн., №707 від 17 червня 2022 року на суму 30 000,00 грн., №742 від 24 червня 2022 року на суму 25 000,00 грн., №744 від 27 червня 2022 року на суму 9 626,40 грн., №779 від 01 липня 2022 року на суму 20 000,00 грн., №792 від 13 липня 2022 року на суму 15 000,00 грн., №826 від 09 серпня 2022 року на суму 5 000,00 грн., загальна сума проплат складає 3 119 287,26, а не 3 069 287,26 грн., як зазначив позивач.

Враховуючи вищезазначений загальний розмір часткової оплати, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 79 280,48 грн.

Дані обставини матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

З матеріалів справи також слідує, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем надсилалась Лист-Вимога, Вих. №377 від 16.09.2022р. на адресу ТзОВ «СТП БЕТОН» про сплату заборгованості (докази направлення долучено до матеріалів справи), однак така залишена без відповіді.

Відтак, за наявними матеріалами справи, покупець за договором поставки №3-1/21Т від 05.04.2021 року свої зобов`язання перед постачальником не виконав та, відповідно, суму заборгованості за поставлений товар не повернув, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню, інфляційні втрати, 3 % річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити товар після його прийняття або після прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що на підставі видаткових накладних, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 198 567,74 грн.

Натомість відповідач за отриманий товар розрахувався частково в результаті чого заборгованість за поставлений товар склала 79 280,48 грн.

Отже, оскільки позивачем було належним чином виконано умови договору в частині поставки відповідачу товару, а відповідачем не було повністю оплачено такий товар, про що він не заперечив, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 79 280,48 грн. основної заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в означеній сумі.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 13 914,33 грн. пені, а також 3 905,43 грн. інфляційних втрат, 946,00 грн.- 3% річних.

Суд здійснює перевірку нарахованих сум в межах визначеного позивачем, на свій розсуд, періоду, але також з врахуванням зазначених часткових проплат, тому відповідно на суму основного боргу 79 280,48 грн.

За перерахунком суду, сума пені становить 9 774,31 грн., сума 3% річних становить 586,46 грн. та підлягає стягненню з відповідача; у стягненні решти нарахованих сум пені та 3 % річних слід відмовити.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат, відповідно до вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 905,43 грн. інфляційних втрат слід задовольнити повністю.

Таким чином, на момент звернення з позовом до суду документально підтверджено, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем на суму 93 546,68 грн., з яких: 79 280,48 грн. складає основна сума боргу, 9 774,31 грн. пеня, 3% - 586,46 грн., інфляційні втрати- 3 905,43 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що наявними у справі достовірними та належними доказами підтверджується обставина порушення відповідачем прав позивача щодо отримання своєчасної плати за товар. Відповідач у свою чергу доказів на спростовування такої обставини не подав, доказів сплати заборгованості також не надав. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у встановленому вище розмірі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №10592 від 10.11.2022р. на суму 2 481,00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а саме у сумі 1 567,68 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТП БЕТОН» (адреса: Україна, 79039, Львівська обл., місто Львів, вул.Шевченка Т., будинок 111 А; ідентифікаційний код 43587890) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИГАЛ» (адреса: Україна, 79069, Львівська обл., місто Львів, вул.Ковалика професора (Рясне), будинок 12б; ідентифікаційний код 13809016) 79 280,48 грн. основної суми боргу, 9 774,31 грн. пені, 586,46 грн. - 3% річних, 3 905,43 грн. інфляційних втрат та 1 567,68 грн. судового збору.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.