ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Справа № 906/743/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "МК "Партнер Буд" та Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 01.08.22р. у справі № 906/743/21 (суддя Прядко О.В., повний текст рішення складено 11.08.2022)

за позовом заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, Житомирської обласної державної адміністрації

до 1) Житомирської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "МК "Партнер Буд"

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації

за участю представників:

прокуратури - Ковальчук І.Л.,

позивача 1 - Муляра С.О.,

позивача 2 - не з`явився,

відповідача 1 - не з`явився,

відповідача 2 - Войцешук В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 01.08.2022 позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 (Додаток № 2) рішення Житомирської міської ради від 18.12.2018 № 1323 в частині продажу товариству з обмеженою відповідальністю МК Партнер Буд земельної ділянки площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003, за адресою: вул. Лесі Українки, 33, м. Житомир; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003 від 18.02.2019, зареєстрованого в реєстрі під № 97, укладеного між Житомирською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "МК Партнер Буд", скасовано державну реєстрацію права приватної власності за товариством з обмеженою відповідальністю "МК Партнер Буд" (номер запису про право власності: 30364509) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку, кадастровий номер :07:042:0003, площею 1,1486 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Стягнуто з Житомирської міської ради на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3405,00 грн. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "МК Партнер Буд" на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3405,00 грн.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що на земельній ділянці площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003, за адресою: вул. Лесі Українки, 33, м. Житомир, розташовано об`єкт нерухомого майна державної власності захисна споруда цивільного захисту населення (сховище №20134), приватизація якого заборонено законом на дату прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка, яка нерозривно пов`язана з державним майном, відноситься до земель державної власності та, відповідно до ч.2 ст.117 ЗК України, не може передаватися у комунальну власність. У даному випадку земельною ділянкою під захисною спорудою цивільного захисту населення (сховищем №20134) має право розпоряджатися (передавати її на праві постійного користування лише Фонду державного майна України) саме Житомирська обласна державна адміністрація, а відтак Житомирська міська рада, відчуживши спірну земельну ділянку шляхом її продажу приватному суб`єкту, діяла з перевищенням власних повноважень та в порушення вимог земельного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 1 (Додаток №2) рішення Житомирської міської ради від 18.12.2018 № 1323 є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Оскільки договір купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.02.2019 укладений на основі протиправного рішення Житомирської міської ради №1323 від 18.12.2018, яке за висновком суду підлягає скасуванню, то відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України, такий договір слід визнати недійсним.

Зважаючи на факт визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.02.2019, на підставі якого була проведена державна реєстрація прав, що свідчить про припинення речового права, суд першої інстанції дійшов висновку про ефективність обраного прокурором способу захисту, його відповідність змісту відповідного права і характеру його порушення та зазначив, що заявлені вимоги в частині скасування державної реєстрації права приватної власності за ТОВ "МК Партнер Буд" (номер запису про право власності: 30364509) є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач 2 ТОВ "МК "Партнер Буд" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Житомирської області від 01.08.2022 у справі №906/743/21, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 (Додаток № 2) рішення Житомирської міської ради від 18.12.2018 №1323 в частині продажу товариству з обмеженою відповідальністю "МК "Партнер Буд" частини земельної ділянки площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003, за адресою: вул. Лесі Українки, 33, м. Житомир, на якій розташовано нерухоме майно державної форми власності, площею 165,7 кв.м.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003 від 18.02.2019, зареєстрованого в реєстрі під №97, укладеного між Житомирською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "МК "Партнер Буд" в частині продажу частини земельної ділянки площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003, за адресою: вул. Лесі Українки, 33, м. Житомир, на якій розташовано нерухоме майно державної форми власності, площею 165,7 кв.м;

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності за товариством з обмеженою відповідальністю "МК "Партнер Буд" (номер запису про право власності: 30364509) на частину об`єкту нерухомого майна: частину земельної ділянки, кадастровий номер :07:042:0003, площею 1,1486 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, на якій розташовано нерухоме майно державної форми власності, площею 165,7 кв.м. В іншій частині позову - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, зокрема, що на спірній земельній ділянці розташоване нерухоме державне майно площею 165, 7 кв.м та нерухоме майно, яке належить відповідачу, а тому відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, ТОВ «МК «Партнер Буд» правомірно набув у власність земельну ділянку на якій розташоване його нерухоме майно.

Окрім того вказує, що прокурором обрано неефективний спосіб захисту, оскільки заявлені позовні вимоги у разі їх задоволення не призведуть до відновлення порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, за захистом якого звернувся прокурор. Також прокурор звертаючись до суду з позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу, всупереч вимог чинного законодавства не заявив вимоги про двосторонню реституцію. Відповідач-2 зазначає про відсутність одночасної наявності трьох складових правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, зокрема, недоведеність прокурором суспільного інтересу, а також пропорційного втручання, враховуючи, що відповідні порушення щодо приватизації спірного нерухомого майна були здійсненні самою державою, в той час як ТОВ «МК «Партнер Буд» покладалось на легітимність добросовісних дій державного органу.

Відповідач 1 Житомирська міська рада також звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Житомирської області від 01.08.2022 у справі №906/743/21, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивачів понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11917,50 грн за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, зокрема, що органом прокуратури не доведено, яке право та інтерес держави в даному випадку порушено. Вказує, що спірна земельна ділянка перебувала в комунальній власності та правомірно продана Житомирською міською радою ТОВ «МК Партнер Буд». При цьому вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що будівля захисної споруди цивільного захисту розташована саме в межах земельної ділянки, яка була продана ТОВ «МК Партнер Буд».

Житомирською обласною прокуратурою подано відзиви на апеляційні скарги, в яких прокурор просить рішення господарського суду Житомирської області у даній справі залишити без змін, апеляційні скарги відповідачів без задоволення.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області також подало відзив на апеляційні скарги відповідачів, в якому зазначило, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Окрім того, на виконання ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 року Житомирська міська рад надала письмові пояснення, в яких зазначила, зокрема, що рішення про розмежування спірної земельної ділянки не приймалось, проект розмежування у виконавчих органах Житомирської ради відсутній.

24.01.2023 апелянтом ТОВ «МК Партнер Буд» подано до суду заяву про затвердження мирової угоди у справі 3906/743/21.

Відповідно до приписів ч.2, 4 ст. 192 ГПК України сторони можуть укласти мору угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що проект мирової угоди був поданий лише відповідачем-2 та вказана мирова угода не підписана жодним учасником даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що заява ТОВ «МК «Партнер Буд» про затвердження мирової угоди у справі №906/743/21 підлягає залишенню без розгляду.

Житомирська обласна державна адміністрація 24.01.2023 подала до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, приймаючи до уваги ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Житомирської обласної державної адміністрації про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Рішенням Житомирської міської ради від 18.12.2018 №1323 «Про продаж юридичним особам земельних ділянок несільськогосподарського призначення в м. Житомирі, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна заявників» (пункт 1) вирішено продати земельні ділянки несільськогосподарського призначення згідно з додатками 1, 2 (т.1, а.с.45-46).

Додатком 2 до вказаного рішення від 18.12.2018 №1323 встановлено (т.1, а.с.48), зокрема:

- погодити звіт про експертну грошову оцінку земельної дiлянки площею 1,1486 га за адресою: вул. Лесi Українки, 33, м.Житомир;

- затвердити вартість земельної дiлянки у розмірі 1158248,24 грн з розрахунку за 1 кв.м. 100,84 грн на підставі експертної грошової оцінки (дата оцінки 30.10.2018, рецензія на звіт про експертну грошову оцінку земельної дiлянки вiд 07.12.2018);

- продати ТОВ «МК Партнер Буд» земельну ділянку площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003 за адресою: м. Житомир вул. Лесi Українки, 33, на якій розміщено об`єкти нерухомого майна товариства за 1158248, 24 грн, для розміщення та експлуатації основних, підсобних i допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Земельна ділянка надана в користування ТОВ «МК Партнер Буд» відповідно до рішення Житомирської міської ради від 27.09.2018 №1138.

На підставі рішення Житомирської міської ради від 18.12.2018 №1323 між Житомирською міською радою (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МК Партнер Буд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу від 18.02.2019 (далі договір) (т.1, а.с.49-52), відповідно до п.1.1 якого, продавець зобов`язується передати за плату, а покупець оплачує і приймає у власність земельну ділянку площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003, розташовану за адресою: м. Житомир вул. Лесi Українки, 33, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Правовий режим земельної ділянки - землі несiльськогосподарського призначення. Категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з п.2.1 вказаного договору, ціна продажу земельної ділянки становить 1158248,24 грн у розрахунку за 1 кв.м. 100,84 грн.

Відповідно до п.5.1 договору, продавець гарантує, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, входить до категорії земель, що можуть бути продані згідно законодавства України, вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання цього договору продавець чи покупець не міг не знати, не знаходиться під арештом і судових спорів щодо неї немає.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власностi на земельну ділянку зареєстровано за ТОВ «МК Партнер Буд» 18.02.2019 із присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна 101 (т.1, а.с.42-44).

Звертаючись з позовом у даній справі та обґрунтовуючи наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором, останній вказав на протиправне позбавлення держави земельної ділянки під спорудою цивільного захисту населення.

Позивачами у даному випадку визначено РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях, як власника споруди цивільного захисту та єдиного користувача ділянки під спорудою, та Житомирську ОДА як органу, уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою під сховищем №20134.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави відповідно до ч.3-4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст.53 ГПК України у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.02.2021 прокурор звернувся до Житомирської ОДА та РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях з відповідними повідомленнями в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» №15/1-154вих-21 і №15/1-155вих-21 з метою вжиття ними заходів представницького характеру для захисту інтересів держави (т.1, а.с.122-125, 131-134).

РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях листом від 01.03.2021 №10-6-297 надало відповідь про неможливість самостійного звернення до суду у зв`язку з арештом його рахунків та відсутністю коштів для сплати судового збору; просило прокуратуру звернутися до суду з відповідним позовом (т.1, а.с.138).

Житомирська ОДА листом №1178/1-8-1-0402 повідомила, що буде проведено перевірку фактів та вчинено відповідні дії (т.1, а.с.139).

У зв`язку з відсутністю відповіді облдержадміністрації щодо результатів проведеної перевірки, прокурор 19.03.2021 повторно звернувся до останньої з листом №15/1-248вих-21 про надання інформації з приводу вжиття цивільно-правових заходів для відновлення порушених інтересів держави (т.1. а.с.126).

Житомирська ОДА у відповідь надіслала листи від 23.03.2021 №1578/2-21/31 і від 30.03.2021 №1580/3-8-1-0655 про розгляд повідомлення прокуратури, однак результати перевірки у таких відсутні (т.1, а.с.140, 141-142).

З огляду на бездіяльність вказаних органів, прокурор звернувся з даним позовом до суду, про що заздалегідь повідомив позивачів у листах від 11.06.2021 №15/1-495вих-21 та №15/1-494вих-21 (т.1, а.с.127-130, 135-137).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Житомирської ОДА та РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг відповідачів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності та правомірно була продана Житомирською міською радою ТОВ «МК Партнер Буд», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Згідно з положеннями ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Крім передбачених частиною третьою цієї статті випадків, приватизації не підлягають, зокрема, захисні споруди цивільного захисту.

Об`єкт нерухомого майна державної власності захисна споруда цивільного захисту населення (сховище №20134), розташований за адресою: вул. Лесі Українки, 33, м. Житомир. Вказана адреса є ідентична адресі спірної земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю захисної споруди від 19.12.2011 та договором купівлі-продажу земельної ділянки (т.1, а.с.97, 49).

Окрім того, у детальному плані території кварталу, розробленого на земельну ділянку №:07:042:0003 (т.1, а.с.56-74), зазначено, що на ділянці розташована будівля бомбосховища, яке передбачалось для використання персоналом підприємства у разі надзвичайної ситуації (т.1, а.с39).

Наведене спростовує доводи Житомирської міської ради про недоведеність позивачем, що будівля захисної споруди цивільного захисту розташована саме в межах земельної ділянки, яка була продана ТОВ «МК Партнер Буд».

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що на земельній ділянці площею 1,1486 га, кадастровий номер :07:042:0003, розташовано об`єкт нерухомого майна державної власності захисна споруда цивільного захисту населення (сховище №20134).

Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на вказаній земельній ділянці також розташовані об`єкти нерухомого майна (майновий комплекс), які знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Лесі Українки, буд.33, та належать відповідачу-2 ТОВ «МК «Партнер Буд» на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2018 року, що підтверджується інформаційним витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.3, а.с.10).

З наведеного слідує, що на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :07:042:0003, площею 1,1486 га, розташовано як об`єкт нерухомого майна державної власності захисна споруда цивільного захисту населення (сховище №20134) так і об`єкти нерухомого майна, які належать на праві приватної власності відповідачу-2.

Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди закріплений у статтях 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України. Такий законодавчий підхід зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 16.06.2020 у справі №689/26/17).

Оцінюючи доводи Житомирської міської ради про те, що дані про наявність об`єктів нерухомого майна державної власності на спірній земельній ділянці станом на час її формування були відсутні, тому спірна земельна ділянка належала до комунальної власності та була правомірно відчужена за договором-купівлі продажу міською радою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.3, а.с. 6-9) вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:042:0003 була зереєстрована в державному реєстрі 28.08.2008 року, однак у вказаному реєстрі відсутні дані щодо форми власності стосовно вказаної земельної ділянки, зокрема, і з моменту її державної реєстрації в реєстрі - 28.08.2008 року по 18.02.2019 року (дату укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки).

Таким чином, матеріали справи не містять будь - яких доказів перебування земельної ділянки площею 1,1486 га з кадастровим номером :07:042:0003 в державній або комунальній власності, до дати придбання вказаної земельної ділянки 18.02.2019 року ТОВ «МК Партнер Буд».

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що на спірній земельній ділянці розташовані будівлі та споруди, що входили до цілісного майнового комплексу державного підприємства «Житомирського державного хлібокомбінату». Частина нерухомого майна згідно визначеного переліку від 07.03.2000 №520 (т.3, а.с. 85-87) та наказу регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 22.07.1998 року були передані до статутного капіталу ВАТ «Житомирхліб» (т.1., а.с. 78-79).

При цьому, згідно відомості від 01.02.1998 року (т.1, а.с 88) державне майно об`єкт цивільного захисту (сховище №20134) не підлягало приватизації та не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Житомирхліб».

На замовлення регіонального відділення ФДМУ на об`єкт цивільного захисту виготовлена технічна документація (інвентарна справа №4592) та на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 15.12.2011 №737 видано свідоцтво про право власності за державою (т.1, а.с. 97-98).

Наведене свідчить, що розміщені на спірній земельній ділянці об`єкти нерухомого майна в ході приватизації державного підприємства «Житомирського державного хлібокомбінату» перейшли частково в приватну власність та частково залишилися в державній власності (об`єкт цивільного захисту - сховище №20134).

Відповідно до ст. 4 Земельного кодексу України (в ред. від 18.12.1990 № 561-XII, чинний до 01.01.2002 року) у державній власності перебували всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

01.01.2002 року набув чинності Земельний кодекс України в редакції від 25.10.2001 № 2768-III, частиною 3 ст. 78 якого визначено, що Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до пункту 10 Перехідних положень Земельного кодексу України в новій редакції рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування.

За змістом ст. 10 Закон України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" від 05.02.2004 № 1457-IV (редакція вказаної статті діяла до 01.01.2013 року) підставою для проведення робіт, пов`язаних з розмежуванням земель державної та комунальної власності в межах населених пунктів, є рішення сільської, селищної, міської ради, а за межами населених пунктів - рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим або відповідної обласної державної адміністрації. Розмежування земель державної та комунальної власності здійснюється за проектами, які за замовленням відповідних сільських, селищних, міських рад, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій розробляються державними та іншими землевпорядними організаціями.

На виконання ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 року Житомирська міська рад надала письмові пояснення, в яких зазначила, зокрема, що рішення про розмежування спірної земельної ділянки не приймалось, проект розмежування у виконавчих органах Житомирської ради відсутній (т.3, а.с. 74-75).

Поряд з цим, відповідно до п.4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (чинний з 1 січня 2013 року), у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.

Частиною 2 ст.117 Земельного кодексу України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 9 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

З наведеного слідує, що частина спірної спірної земельної ділянки, яка нерозривно пов`язана з розміщеним на ній державним майном (об`єктом цивільного захисту - сховище №20134) та відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України є частиною сформованого та цілісного об`єкту цивільних прав, відноситься до земель державної власності на підставі ч.2 ст.117 ЗК України.

Згідно з приписами ч.5 ст.122 ЗК України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що земельною ділянкою з кадастровим номером :07:042:0003 під захисною спорудою цивільного захисту населення (сховищем №20134) має право розпоряджатися саме Житомирська обласна державна адміністрація, а відтак Житомирська міська рада, відчуживши спірну земельну ділянку шляхом її продажу приватному суб`єкту, діяла з перевищенням власних повноважень та в порушення наведених вище вимог земельного законодавства.

При цьому, оцінюючи доводи апелянта ТОВ «МК «Партнер Буд» про те, що Житомирська міська рада мала право розпоряджатись частиною земельної ділянки, на якій відсутнє державне нерухоме майно, а тому до таких правовідносин підлягали застосуванню положення ч.1 ст.217 Цивільного кодексу України щодо недійсності договору купівлі-продажу лише в частині продажу земельної ділянки на якій розташоване державне майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2008 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,1486 га з кадастровим номером :07:042:0003 (т.3, а.с. 6), а отже остання відповідно до ст. 79-1 ЗК України є сформованим та цілісним об`єктом цивільних прав у визначених межах та площі, що спростовує доводи ТОВ «МК «Партнер Буд» про правомірність відчуження міською радою частини земельної ділянки, на якій відсутнє державне нерухоме майно.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Приписами ч.1 ст.393 ЦК України унормовано, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 1 (Додаток №2) рішення Житомирської міської ради від 18.12.2018 № 1323 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі та на виконання рішення Житомирської міської ради від 18.12.2018 № 1323 між міською радою та ТОВ "МК Партнер Буд" укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.02.2019.

За змістом ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладення особами правочину, зміст якого суперечить вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства є, згідно зі ст. 203 та 215 ЦК України, підставою для визнання укладеної угоди (правочину) недійсною як такої, що не відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, оскільки договір купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.02.2019 укладений на основі протиправного рішення Житомирської міської ради №1323 від 18.12.2018, то відповідно до ст.203, 215 ЦК України, вказаний договір підлягає визнанню недійсним.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.3 ст.26 Закону (у редакції, чинній з 16.01.2020), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Отже за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на факт визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.02.2019, на підставі якого була проведена державна реєстрація прав, що свідчить про припинення речового права, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про ефективність обраного прокурором способу захисту та задоволення позовної вимоги в частині скасування державної реєстрації права приватної власності за ТОВ "МК Партнер Буд" (номер запису про право власності: 30364509).

Оцінюючи доводи ТОВ «МК «Партнер Буд» про неналежність обраного прокурором способу захисту у даній справі та необхідність застосування реституції під час визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.02.2019, оскільки на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна як державної власності так і ті, що належать ТОВ «МК «Партнер Буд», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом даного спору є земельна ділянка, сформована як об`єкт цивільних прав відповідно до ст. 79-1 ЗК України, з визначенням її площі, меж та присвоєним кадастровим номером :07:042:0003. Таким чином, звернення з вимогами про забезпечення виконання реституції або віндикації було б можливим виключно після визначення в натурі меж земельної ділянки на якій розташовано виключно об`єкт нерухомого майна державної власності, з присвоєнням такій земельній ділянці окремого кадастрового номеру.

При цьому, задоволення позовних вимог, направлених на забезпечення двосторонньої реституції за наслідками визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки призвело б до передачі спірної земельної ділянки у власність органу місцевого самоврядування, що наділило б міську раду судовою презумпцією щодо правомірності володіння земельною ділянкою в межах площі зазначеної в спірному договорі, в той час як такі межі та площа оспорюються прокурором в інтересах держави.

Оцінюючи доводи ТОВ «МК «Партнер Буд» з посиланням на практику Верховного Суду у справі №906/677/18, постанова від 21.12.2022, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" про те, що здійсненні органами публічної влади порушення при визначенні порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними та про недопущення втручання у право особи на мирне володіння майном, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства" на рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року, заявник у 1969 році уклав договір оренди земельної ділянки строком на 22 роки. Відповідно до умов цього договору він за власні кошти побудував на цій земельній ділянці кілька будівель для легкої промисловості, які здав у суборенду. Договір оренди також надавав йому право в подальшому продовжити оренду ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив місцеву владу про намір продовжити договір оренди, у процесі переговорів він погодився на збільшення орендної плати. Однак орган місцевої влади повідомив заявника, що продовження договору оренди відбутися не може, оскільки, погодившись з умовою договору про можливість його пролонгації, орган місцевої влади перевищив свої повноваження. Дії місцевої влади Європейський суд з прав людини розцінив як порушення права заявника на законне очікування виконання певних умов і, таким чином, вони утворювали акт втручання у реалізацію його права власності.

Вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника, Європейський суд з прав людини відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов`язання, взяті ним на себе у зв`язку з експлуатацією побудованих будівель, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат. За таких обставин цієї справи Європейський суд з прав людини виніс рішення на користь заявника.

Однак у справі, яка переглядається, обставини справи є істотно відмінними.

Спір у даній справі стосується відсутності у міської ради права на розпорядження об`єктом нерухомого майна, власником якого є інша особа (держава). Тому принцип правомірного очікування виконання певних умов, що утоврювало акт втручання в право власності особи, про що йдеться в рішенні ЄСПЛ "Стреч проти Сполученого Корлолівства" не є релевантним спірним у цій справі правовідносинам, адже у наведеній справі ЄСПЛ майно не вибувало з володіння власника за рішенням іншої особи, яка не була всласником такого об`єкта нерухомого майна.

Фактично звернення прокурора з позовом у даній справі до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну, за відсутності повноважень у міської ради на розпорядження спірною ділянкою, та повернення до держави землі, яка вибула з її власності протиправно.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (пункт 54 рішення).

Отже, обставини "Стретч проти Сполученого Королівства" та справи, яка переглядається, істотно різняться, а тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" не може бути безумовним прецедентом при розгляді справи, яка переглядається.

Окрім того, посилання скаржника на правові позиції, викладені в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №906/677/19 та необхідність врахування їх при прийнятті рішення у даній справі, також не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки висновки у вказаній постанові Верховного Суду не є релевантними, адже у вказаній справі мали місце інші фактичні обставини, відмінні від обставин у цій справі.

Оцінюючи посилання ТОВ «МК «Партнер Буд» на те, що станом на час розгляду даної справи та прийняття рішення судом першої інстанції з об`єкту нерухомого майна №20134 було знято статус захисної споруди цивільного захисту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно інформації з Держаного реєстру нерухомого майна станом на 20.12.2022 року об`єкт нерухомого майна - будівля захисної споруди цивільного захисту (сховище №20134) за адресою: вул. Лесі Українки, 33, м. Житомир перебуває у державній власності (т.3, а.с. 28), що спростовує доводи апелянта у відповідній частині.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 р., серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в них доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційних скарг покладається на скаржників згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Житомирської області від 01.08.22р. у справі №906/743/21 залишити без змін, апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "МК "Партнер Буд" та Житомирської міської ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "31" січня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.