ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2023 р. Справа№ 920/238/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Ходаківської І.П.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Охтирська молочна промислова компанія «Славія»

на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 (повний текст складено 23.09.2022)

у справі № 920/238/22 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охтирська молочна промислова компанія «Славія»

про стягнення 3 382 460 грн 64 коп, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» (далі - ТОВ «ГП «Промсервіс») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Охтирська молочна промислова компанія «Славія» (далі - ТОВ «Славія») 3 382 460,64 грн заборгованості за договором постачання природного газу №20.44 від 10.07.2017, в т.ч. 2 805 943,20 грн заборгованості за поставлений природний газ (за період листопад 2021 року - лютий 2022 року), 229 829,47 грн пені, 35 867,89 грн 3% річних та 310 820,08 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «ГП «Промсервіс» вказує на порушення ТОВ «Славія» зобов`язання за договором № 20.44 від 10.07.2017 в частині оплати поставленого у листопаді 2021 року - лютому 2022 року природного газу у повному обсязі на суму 2 805 943,20 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Славія» на користь ТОВ «ГП «Промсервіс» 2 647 943,20 грн заборгованості за поставлений природний газ, 91931,79 грн пені, 35 867,89 грн 3% річних, 310 820,08 грн інфляційного збільшення суми боргу, 50 736,91 грн витрат по сплаті судового збору, 29,00 грн поштових витрат. Провадження у справі в частині стягнення з ТОВ «Славія» основного боргу в сумі 158 000,00 грн закрито. У задоволенні клопотання ТОВ «Славія» про розстрочення виконання рішення суду (вх. № 1935 від 23.08.2022) - відмовлено.

Оскільки ТОВ «Славія» частково (у сумі 158 000,00 грн) сплатило заявлений до стягнення основний борг, господарський суд першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі №920/238/22 в частині стягнення 158 000,00 грн заборгованості за природний газ у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи факт неналежного виконання ТОВ «Славія» зобов`язань щодо оплати природного газу, поставленого позивачем у листопаді 2021 року - лютому 2022 року, у повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову про стягнення з відповідача 2 647 943,20 грн заборгованості за поставлений природний газ.

Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати природного газу, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, суд визнав правомірними та обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 229 829,47 грн пені, 35 867,89 грн 3% річних та 310 820,08 грн інфляційних втрат. Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не відносяться до штрафних санкцій, передбачених ст. 230 ГК України та ст. 549 ЦК України, чинним законодавством не передбачено можливості зменшення їх розміру в порядку, передбаченому ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України. За цих обставин суд задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 35 867,89 грн та інфляційного збільшення суми боргу в сумі 310 820,08 грн. Суд зазначив, що вважає відсутніми підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань з оплати природного газу, поставленого у листопаді 2021 - лютому 2022 року, у вигляді пені. Щодо зменшення розміру пені, оцінивши доводи, на які вказує відповідач, суд дійшов висновку зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, на 60% від заявленої до стягнення суми та задовольнив позовні вимоги про стягнення пені в сумі 91 931,79 грн (40% від заявленої до стягнення суми).

Щодо заявленого ТОВ «Славія» клопотання про розстрочення виконання рішення суд зазначив, що позивач не довів неможливості виконання рішення суду у зв`язку з введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та окупацією території України, де знаходиться структурний підрозділ відповідача; матеріали справи не містять доказів на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача, не містять доказів та обґрунтувань відповідача щодо можливості виконання рішення суду у даній справі в майбутньому у разі задоволення заяви про розстрочення виконання рішення. За цих обставин, враховуючи наявність порушеного права позивача, ненадання відповідачем доказів, які свідчать про обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, враховуючи зменшення судом заявленого позивачем до стягнення розміру пені, з метою дотримання балансу інтересів сторін, принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не повністю погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 14.09.2022, ТОВ «Славія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення вимог про стягнення з ТОВ «Славія» 35 867,89 грн 3% річних, 310 820,08 грн інфляційного збільшення суми боргу та в частині відмови у задоволенні клопотання про розстрочення виконання судового рішення; змінити оскаржуване рішення, виклавши п. 2 його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ТОВ «Славія» на користь ТОВ «ГП «Промсервіс» 2 647 943,20 грн заборгованості за поставлений природний газ, 91 931,79 грн пені, 15 682,53 грн 3% річних, 213 250,86 грн інфляційного збільшення суми боргу, 50 736,91 грн витрат по сплаті судового збору, 29,00 грн поштових витрат». Розстрочити виконання рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 у справі №920/238/22 рівними частинами на 36 місяців.

ТОВ «Славія» вказує, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині, яка стосується задоволених до неї позовних вимог щодо 3% річних та інфляційних втрат та відмови у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно з`ясовував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, які лише підлягають встановленню, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, порушив право ОСОБА_1 на справедливий суд.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам п. п. 10.1, п. 10.2 договору постачання природного газу №20.44 від 10.07.2017, згідно з якими сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим договором, якщо невиконання є наслідком непереборної сили (форс - мажорних обставин), у зв`язку із чим прийшов неправильного висновку про стягнення з ТОВ «Славія» штрафних санкцій за період дії форс-мажору.

Апелянт зазначає, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні») в Україні з 5 год 30 хв 24.02.2002 запроваджено воєнний стан , який діє і на даний час та строк дії якого продовжено щонайменше до 23.08.2022.

Скаржник вважає, що в цьому випадку об`єктивно підтверджується та підлягає констатації факт, що неможливість виконати ним власні передбачені договором постачання природного газу №20-44 від 10.07.2017 зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг газопостачання виникла без вини ТОВ «Славія» та є наслідком дії обставин непереборної сили, таких як фактичне перебування підприємства - споживача послуг на території ведення бойових дії та подальшої окупації. Внаслідок вказаних воєнних дій підприємство фактично втратило можливість до їх завершення здійснювати виробничу діяльність та отримувати комерційний прибуток в тому числі для оплати власних грошових зобов`язань перед постачальниками. Про вказані обставини відповідач в порядку п. п. 10.3-10.5 договору письмово повідомив позивача, спрямувавши на його адресу відповідні листи (№27/04 від 27.04.2022, №01/06/01 від 01.06.2022).

ТОВ «Славія» вказує, що об`єктивно втратило можливість здійснювати діяльність та належним чином виконувати власні грошові зобов`язання саме внаслідок незаконного воєнного вторгнення російської федерації на суверенну територію України та спровоковані вказаними діями наслідки на території, де фактично розміщений виробничий структурний підрозділ ТОВ «Славія» Великобурлуцький сироробний завод (адреса: Харківська область, смт. Великий Бурлук, вул. Соборна, 2).

Факт виникнення вказаних обставин, на думку скаржника, безпосередньо підтверджується актом прямої дії - відповідним Указом Президента України, а отже не потребує окремого сертифікату щодо настання форс-мажорних обставин виданого ТПП, передбаченого ч. 1 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Апелянт зазначає, що наданий до матеріалів справи Акт звірки взаєморозрахунків від 28.04.2022 наглядно демонструє, що ТОВ «Славія» вживало всіх можливих заходів задля погашення свого зобов`язання з оплати поставленого газу до 22.02.2022 включно. При цьому позивач своїми конклюдентними діями, а саме не здійснивши у порядку, встановленому п. п. 5.1.4, 9.1 договору постачання природного газу від 10.07.2017 №20-44 заходів для припинення постачання, надавав можливість такого поступового погашення заборгованості та звернувся до суду вже після того, як відповідач двічі повідомив його про неможливість виконання своїх обов`язків внаслідок форс-мажорних обставин, а саме через фактичну втрату власних потужностей, які залишились на окупованій території. Відповідач не вказував на форс-мажор як на підставу звільнення від основного зобов`язання, разом з тим, наявність форс-мажору звільняє від відповідальності за таке невиконання чи неналежне виконання, а саме від пені та штрафів, встановлених п. 8 Договору від 10.07.2017 №20-44 в період його дії форс-мажору.

Незважаючи на постійне бомбардування Сумської області з 24.02.2022, окупацію Куп`янського району, де знаходиться виробництво ТОВ «Славія», вимушене припинення господарської діяльності на невизначений термін, при якому значна кількість робітників покидала межі області та країни, втрати підприємства, порушення логістики між областями, де знаходиться сировина для виробництва молочної продукції, відповідач вжив всіх можливих заходів для найшвидшого відновлення свої роботи та повідомлення кредиторів про прагнення виконати всі свої зобов`язання.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції зменшив суму пені до 91 931,79 грн замість 229 829,40 грн, які було заявлено до стягнення, разом з тим, вважає, що суд необгрунтовано стягнув повний розмір 3% річних та інфляційних втрат, в той час як п. п. 10.1 та 10.2 договору свідчать про обгрунтовані підстави для зменшення таких сум, виключивши з наданого позивачем розрахунку періоди після 22.02.2022 (3% річних - 20 185,36 грн, інфляційні втрати - 97 569,22 грн).

Крім того, апелянт вважає безпідставним висновок суду про відмову у задоволенні клопотання ТОВ «Славія» про розстрочення виконання рішення суду. Позивач у апеляційній скарзі підкреслює, що згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Скаржник звертає увагу, що ТОВ «Славія» є виробником, який серед інших покликаний забезпечити продовольчу безпеку в країні, яка перебуває у стані збройного конфлікту. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними. Наявність основного виробництва ТОВ «Славія» на окупованій території відповідач вважає доведеним, доказів протилежного позивач не надав. Оскільки ця справа стосується саме грошових коштів, ТОВ «Славія» вважає необґрунтованою відмову у розстроченні виконання судового рішення рівними частинами на 36 місяців.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/238/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Славія» на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 до надходження матеріалів справи №920/238/22.

25.10.2022 матеріали справи №920/238/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2022 апеляційну скаргу ТОВ «Славія» на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 у справі №920/238/22 залишено без руху. Надано ТОВ «Славія» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 3 721,50 грн у встановленому порядку. Попереджено ТОВ «Славія», що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Славія» на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 у справі № 920/238/22. Розгляд справи призначено на 05.12.2022. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Судове засідання 05.12.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 призначено судове засідання на 19.12.2022.

Судове засідання 19.12.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 призначено судове засідання на 23.01.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2023 справу прийнято до провадження колегією у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П., на підставі витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023 у зв`язку з обранням судді Попікової О.В. членом Вищої ради правосуддя.

18.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання представника скаржника адвоката Чернявської О.Д. про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що вона цього дня має представляти свого клієнта в іншому суді. Разом з тим будь-яких доказів на підтвердження відповідних обставин представниця скаржника не надала.

За вказаних обставин, а також враховуючи дату відкриття апеляційного провадження, визначені процесуальним законом строки апеляційного перегляду, нескладність справи (зважаючи на вимоги апеляційної скарги), колегія суддів визнала вказане вище клопотання необґрунтованим і дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників сторін.

Позиції учасників справи.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

10.07.2017 ТОВ «ГП «Промсервіс» та ТОВ «Славія» уклали договір № 20.44 постачання природного газу (далі - договір), за умов п. 1.1 якого позивач зобов`язується поставити відповідачу природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому цим договором, а відповідач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, у строки та порядку, передбачених цим договором.

Згідно з п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у розрахунковому місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу, що складається між сторонами на підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ.

Постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором, а споживач - своєчасно та в повному обсязі сплачувати за природний газ на умовах, визначених договором (п. п. 5.2.1, 5.4.2 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування з поточного рахунку або внесення через банківську установу грошових коштів на поточний рахунок постачальника за наступним графіком: 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 10 числа місяця поставки газу; 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 20 числа місяця поставки газу; 40 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 30 числа місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5-го числа наступного за розрахунковим місяця.

Умовами п. п. 10.1-10.6 договору сторони погодили, що звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії.

Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Настання обставин форс-мажору підтверджується рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, пожежі та інших видів стихійного лиха, Торгово-промисловою палатою України, висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати обставини форс-мажору.

Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом п`яти днів з моменту їх виникнення надати відповідні підтверджуючі документи.

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за природний газ, який був поставлений до їх виникнення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє в частині реалізації газу до 31.12.2017, за винятком обсягів та ціни газу, які можуть змінюватися, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного погашення заборгованості. Якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про свій намір припинити договірні відносини, цей договір вважається пролонгованим сторонами на наступний календарний рік (п. 12.1, 12.2 договору).

На виконання умов договору у листопаді 2021 року - лютому 2022 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 3 821 021,99 грн, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками товариств актами приймання-передачі природного газу:

№158/20.44 від 30.11.2021 на суму 2 114 941,58 грн;

№159/20.44 від 30.11.2021 на суму 40 137,21 грн;

№217/20.44 від 31.12.2021 на суму 1 277 215,56 грн;

№218/20.44 від 31.12.2021 на суму 15 861,45 грн;

№177/20.44 від 31.01.2022 на суму 342 548,09 грн;

№178/20.44 від 31.01.2022 на суму 30176,89 грн;

№257/20.44 від 28.02.2022 на суму 140,60 грн;

№258/20.44 від 28.02.2022 на суму 0,61 грн.

Оскільки ТОВ «Славія» поставлений йому у листопаді 2021 року - лютому 2022 року природний газ оплатило частково, ТОВ «ГП «Промсервіс» звернулось з позовом у цій справі та просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ, яка станом на дату звернення з позовом складає 2 805 943,20 грн, а також нараховані на суму основного боргу 229 829,47 грн пені, 35 867,89 грн 3% річних та 310 820,08 грн інфляційних втрат.

Після звернення ТОВ «ГП «Промсервіс» з позовною заявою ТОВ «Славія» частково (у загальній сумі 158 000,00 грн) сплатило заборгованість за договором, на підтвердження чого надало платіжні доручення: №44368 від 29.06.2022 на суму 78 000 грн, №44740 від 11.08.2022 на суму 80 000 грн.

Оскільки у судовому засіданні Господарського суду Сумської області 14.09.2022 представник ТОВ «ГП «Промсервіс» підтвердив факт часткової оплати відповідачем заборгованості, господарський суд першої інстанції закрив провадження у справі №920/238/22 в частині стягнення з відповідача 158 000,00 грн заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

ТОВ «Славія» у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечило, просило відмовити у його задоволенні. Відповідач вказує на відсутність його вини у порушенні умов договору щодо своєчасної оплати спожитого газу, посилаючись на форс-мажорні обставини та умови п. 10.1-10.6 договору.

У поданому господарському суду першої інстанції запереченні ТОВ «Славія» просило зменшити штрафні санкції, виключивши з наданого позивачем розрахунку періоди після 22.04.2022 (пеня - 125 279,26 грн, 3% річних - 20 185,36 грн, інфляційні втрати - 97 569,22 грн).

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Апеляційний господарський суд відзначає, що у поданій апеляційній скарзі ТОВ «Славія» просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення вимог про стягнення з ТОВ «Славія» 35 867,89 грн 3% річних, 310 820,08 грн інфляційного збільшення суми боргу та відмови у задоволенні клопотання про розстрочення виконання судового рішення; змінити оскаржуване рішення, виклавши п. 2 його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ТОВ «Славія» на користь ТОВ «ГП «Промсервіс» 2 647 943,20 грн заборгованості за поставлений природний газ, 91 931,79 грн пені, 15 682,53 грн 3% річних, 213 250,86 грн інфляційного збільшення суми боргу, 50 736,91 грн витрат по сплаті судового збору, 29,00 грн поштових витрат». Розстрочити виконання рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 у справі №920/238/22 рівними частинами на 36 місяців.

В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 жодною стороною не оскаржено.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Проценти та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Оскільки проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як ст. ст. 551 ЦК України та 233 ГК України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо можливості їх зменшення.

Враховуючи факт неналежного виконання ТОВ «Славія» зобов`язань щодо своєчасної оплати природного газу (у розмірі, заявленому позивачем та присудженому до стягнення господарським судом першої інстанції, який не оскаржується ТОВ «Славія» у апеляційній скарзі), перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «Славія» 35 867,89 грн 3% річних та 310 820,08 грн інфляційних втрат.

За наведених підстав у їх сукупності апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що чинним законодавством не передбачено можливості зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, а тому клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат (викладене у запереченні відповідача) задоволенню не підлягає.

Щодо доводів скаржника про обставини непереборної сили апеляційний господарський суд зазначає таке.

Суд встановив, що умовами п. п. 10.1-10.6 договору сторони погодили, що звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії.

Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Настання обставин форс-мажору підтверджується рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, пожежі та інших видів стихійного лиха, Торгово-промисловою палатою України, висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати обставини форс-мажору.

Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом п`яти днів з моменту їх виникнення надати відповідні підтверджуючі документи.

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за природний газ, який був поставлений до їх виникнення.

ТОВ «Славія» вказує, що об`єктивно втратило можливість здійснювати діяльність та належним чином виконувати власні грошові зобов`язання як наслідок незаконного воєнного вторгнення рф на суверенну територію України та спровоковані вказаними діями наслідки на території, де фактично розміщений виробничий структурний підрозділ відповідача, про що позивача було повідомлено листами від 27.04.2022 та від 01.06.2022.

У листах від 27.04.2022 та від 01.06.2022 ТОВ «Славія» повідомило позивача, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України, постійнім бомбардуванням Сумської області та в подальшому окупацією Куп`янського району, де саме знаходиться виробництво відповідача (62602, Харківська область, Куп`янський район, смт. Великий Бурлук, вул. Соборна, 2А), Товариство було змушене припинити свою діяльність на невизначений термін, у зв`язку з чим зазнало значних втрат, що вплинуло на платоспроможність компанії. Виготовлена молочна продукція, що знаходиться на складах окупованої території, не може бути реалізована, що у свою чергу призводить до збитковості підприємства. Також відповідач зазначив про відключення підприємства від електромережі, у зв`язку з чим була зупинена діяльність з виготовлення та реалізації піддонів, неможливо вчасно ремонтувати автотранспорт, який є складовою частиною діяльності молокопереробного підприємства ТОВ «Славія».

Відповідач вважає, що факт виникнення форс-мажорних обставин в даному випадку підтверджується актом прямої дії - Указом Президента України від 24.02.2022 про запровадження воєнного стану та не потребує окремого сертифікату щодо настання форс-мажорних обставин, виданого Торгово-промисловою палатою України, оскільки воєнні дії є форс-мажорними обставинами в силу закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у cправі №910/15264/21 звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п. 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Положення укладеного сторонами договору прямо не передбачають юридичних наслідків того, що постачальник не повідомив замовника у строки, визначені договором, про факт настання таких обставин (із посиланням на відповідні підтверджуючі документи чи без них).

Обставини, які ТОВ «Славія» вважає форс-мажорними, виникли значно раніше (24.02.2022), ніж Товариство направило позивачу листи від 27.04.2022 та від 01.06.2022.

Апеляційний господарський суд при цьому відзначає, що за текстом вказаних листів ТОВ «Славія» не посилається на умови розділу 10 договору (Форс-мажор) та прямо не вказує про настання форс-мажорних обставин; посилаючись на військову агресію російської федерації та постійне бомбардування Сумської області та в подальшому окупацію Куп`янського району, де саме знаходиться виробництво, припинення діяльності Товариства на невизначений термін та значні втрати підприємства, відповідач просить відтермінувати оплату за спожитий за договором газ та надати можливість сплатити борг протягом 5 місяців рівними частинами (у листі від 27.04.2022 №27/04), збільшити термін розстрочки за спожитий за договором газ до відновлення повноцінної діяльності структурного підрозділу підприємства у Куп`янському районі (у листі від 01.06.2022 №01/06/01).

Наведене, на переконання апеляційного господарського суду, свідчить, що ТОВ «Славія» не повідомило ТОВ «ГП «Промсервіс» у визначеному розділом 10 договору порядку про настання форс-мажорних обставин.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки стороною договору має бути доведено не лише настання цих обставин, але і їх безпосередній, прямий вплив на можливість належного виконання зобов`язання з урахуванням часу та місця його виконання у конкретних правовідносинах.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Суд встановив, що наявними в матеріалах справи доказами, а саме експлуатаційним дозволом від 11.08.2017, підтверджується факт того, що структурний підрозділ ТОВ «Славія» Великобурлуцький сироробний завод знаходиться за адресою: вул. Соборна, 2, смт Великий Бурлук, Харківська область, 62602.

Разом з цим, відповідач не довів причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану, окупацією території України, де знаходиться структурний підрозділ відповідача та неможливістю виконання зобов`язань щодо оплати природного газу поставленого у листопаді 2021 - лютому 2022 року у встановлені договором строки. Відповідач не надав доказів на підтвердження тих обставин, про які зазначав у листах від 27.04.2022 та від 01.06.2022, зокрема щодо знаходження виготовленої продукції на складах окупованої території, відключення підприємства від електромережі та зупинення у зв`язку з цим діяльності. Матеріали справи не містять доказів перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі та того, що внаслідок воєнного стану відповідач не в змозі здійснювати господарську діяльність та виконувати взяті на себе грошові зобов`язання, які виникли у мирний час.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, погоджуючись з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань з оплати природного газу, поставленого у листопаді 2021 - лютому 2022 року, враховує усі вказані вище обставини у їх сукупності, період існування обставин непереборної сили (про які стверджує відповідач) та період невиконання договору з урахуванням його умов щодо порядку оплати переданого газу, а також (з огляду на оскарження ТОВ «Славія» судового рішення в частині присуджених до стягнення 3% річних та інфляційних) те, що проценти та індекс інфляції є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер.

Щодо заявленого ТОВ «Славія» клопотання про розстрочення виконання рішення суду колегія суддів відзначає таке.

У поданому запереченні ТОВ «Славія» просило у випадку задоволення позову, розстрочити виконання судового рішення рівними частинами на 36 місяців.

ТОВ «Славія» вказує, що є виробником, який серед інших покликаний забезпечити продовольчу безпеку в країні, яка перебуває у стані збройного конфлікту з рф, і виробництво ТОВ «Славія» знаходиться на окупованій території. Відповідно до листа ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 військову агресію рф проти України визнано форс-мажорною обставиною, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 3-5 ст. 331 ГПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочення виконання рішення суду вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення та із дотриманням балансу інтересів сторін.

Розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами ст. 86 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. ст. 74, 76-79 ГПК України саме на заявника покладається обов`язок доведення існування відповідних обставин.

Суд встановив, що експлуатаційним дозволом від 11.08.2017 підтверджується факт знаходження структурного підрозділу відповідача Великобурлуцький сироробний завод за адресою: вул. Соборна, 2, смт Великий Бурлук, Харківська область, 62602.

Разом з цим, позивач не довів неможливості виконання рішення суду у зв`язку з введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та окупацією території України де знаходиться структурний підрозділ відповідача.

Позивач також на надав доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища, а також доказів, які свідчили би про можливість виконання рішення суду у даній справі в майбутньому у разі задоволення заяви про розстрочення виконання рішення.

Оскільки ТОВ «Славія» не довело належними доказами існування виключних обставин, які давали б можливість відстрочити виконання судового рішення, враховуючи результати розгляду справи (в т.ч. зменшення господарським судом першої інстанції розміру пені, заявленої до стягнення) та з метою дотримання балансу інтересів сторін, принципів розумності та справедливості, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ТОВ «Славія» про розстрочення виконання рішення суду.

Апеляційний господарський суд також відзначає, що ч. 5 ст. 331 ГПК України визначено, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, в той час як ТОВ «Славія» просить розстрочити виконання рішення на 36 місяців.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Охтирська молочна промислова компанія «Славія» на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 у справі №920/238/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2022 у справі №920/238/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №920/238/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.01.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

І.П. Ходаківська