УХВАЛА

23 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/11002/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Скрипка І.М., судді -Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.)

від 22.12.2022,

за позовом Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Скала»

до Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича

про стягнення 32 633, 00 грн та визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 заяву ФОП Калька Дмитра Олексійовича про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 скасувати, зобов`язати Господарський суд міста Києва розглянути клопотання відповідача про прийняття долучених документів та ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11002/21. При поданні апеляційної скарги, скаржником було додано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 апеляційну скаргу ФОП Калька Дмитра Олексійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі № 910/11002/21 залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі № 910/11002/21 - без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 у справі №910/11002/21 за заявою ПП «Науково-виробнича фірма «Скала» стягнуто з ФОП Калька Дмитра Олексійовича в дохід Державного бюджету України 2 481,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі № 910/11002/21, оскільки під час відкриття апеляційного провадження (ухвала від 11.08.2022) клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу задоволено не було.

16.01.2023 через систему «Електронний суд» ФОП Калько Дмитро Олексійович звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 у справі №910/11002/21 до суду касаційної інстанції.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ФОП Калька Дмитра Олексійовича, суд дійшов висновку, про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на підставі частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при поданні апеляційної скарги, додатком до скарги додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому заявник просив звільнити відповідача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 року у справі № 910/11002/21.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 290 Господарського процесуального кодексу до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено-го законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга по-дається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги на ухвалу господарського суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року в розмірі 2 481,00 грн.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу на ухвалу подано 04.08.2022, то скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 481,00 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, до апеляційної скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом розмірі. Натомість, скаржником подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору, у зв`язку з відсутністю доходів скаржника станом, на момент подання скарги та запровадженням на всій території України воєнного стану.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду враховуючи майновий стан сторони за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дити-ну-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Правовий висновок щодо застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" викладений у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18, згідно з яким Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених в статті 8 вказаного Закону, то вони диференційо-вані за суб`єктним та предметним застосуванням.

При цьому, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово "або", не визначив можливість її застосування за суб`єктом за-стосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може за-стосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 цієї ж норми можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що приписи пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" поширюються на окремі категорії позивачів, які є фізичними особами та не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію.

Предметом спору у цій справі є стягнення 28 000, 00 грн збитків, 3204, 73 грн інфляційних втрат та 1428, 27 грн - 3 % річних та визнання недійсним договору № 30/08-1 від 30.08.2019, де позивачем є ПП «Науково-виробнича фірма «Скала», а Фізична особа-підприємець Калько Дмитро Олексійович - відповідачем.

Таким чином, Північний апеляційний господарський суд правильно стягнув з ФОП Калька Дмитра Олексійовича в дохід Державного бюджету України 2 481,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі № 910/11002/21, з дотриманням зазначених норм процесуальних законодавства. Підстави для задоволення клопотання скаржника (Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича) про звільнення його від сплати судового збору відсутні, оскільки заявник не є позивачем у справі, а предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорцій-ності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01)

Верховний Суд звертає увагу, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат);

по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обме-женням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В касаційній скарзі ФОП Кальком Д.О. не спростовано наведених висновків апеляційного господарського суду та не доведено неправильного застосування ним норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення про стягнення судового збору.

Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу Укра-їни у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Калька Д.О. на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 у справі №910/11002/21 у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 293 Господарського процесуального кодексу Ук-раїни, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/11002/21 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022.

2. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 у справі №910/11002/21 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко