ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023м. ДніпроСправа № 904/3457/22
за позовом Фізичної особи-підприємця Устян Артура Овсеповича, м. Новомосковськ Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Самодіна Сергія Івановича, м. Новомосковьк Дніпропетровської області

про стягнення 58 570,02грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Фізична особа-підприємець Устян Артур Овсепович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Самодіна Сергія Івановича заборгованість у розмірі 58 570,02 грн, з яких:

- основний борг у розмірі 40 000,00грн;

- 3 % річних у розмірі 3 376,49грн;

- інфляційні втрати у розмірі 15 193,53грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №1/0111 оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2019 року в частині своєчасного та повного внесення орендних платежів. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 01.11.2019 по 07.10.2022 у сумі 3 376,49грн та інфляційні збитки за період з листопада 2019 року по серпень 2022 року.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 справу №904/3457/22 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2022 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявив і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Про розгляд справи відповідач повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Леваневського, б.36.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 06.12.2022 повернулась на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (рекомендоване повідомлення № 030).

Відповідно до п.4 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, якщо відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про відкриття провадження у справі належним чином.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01.11.2021 між Фізичною особою-підприємцем Устяном Артуром Овсеповичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Самодіним Сергієм Івановичем (орендар) укладено договір №1/0111 оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого (п.1.1.) орендодавець передає орендареві в користування нежиттлове приміщення загальною площею 177,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Героїв, 16 А.

Мета використання приміщення згідно договору під магазин "Меблі" (п.1.3 договору).

Договір укладено на строк з 01.11.2019 по 01.03.2020 (п.2.1. договору).

Згідно пункту 3.1. договору ціна оренди за 1 кв.м. складає 56,4016 гривень на місяць. Загальна сума місячної орендної плати на дату дії договору складає 10000,00грн, яка перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця у термін не пізніше останнього дня поточного місяця оренди.

Сторони домовились, що орендар оплачує комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, електроенергію) на підставі рахунків від постачальників та пропорційних розрахунків між орендодавцем та орендарем. Оплата цих послуг здійснюється орендарем щомісячно не пізніше 01 числа за минулий місяць (п.3.2. договору).

Індексація орендної плати проводиться один раз на рік відповідно до росту індексу інфляції (п.3.3. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору при простроченні сплати орендної плати орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві за кожний день прострочення пеню в розмірі 0,5% від суми платежу.

01.11.2019 орендоване майно передано орендарю згідно акту приймання-передачі (а.с.10).

Позивач стверджує, що орендар вивіз своє майно з орендованого приміщення 02.03.2020, передав ключі від приміщення третіми особами. Акт приймання-передачі приміщення від орендаря власнику не складався.

За час користування орендованим майном відповідач не сплатив орендну плату в розмірі 40 000,00грн, яка нарахована за період з 01.11.2019 по 02.03.2020.

Позивач просить стягнути основний борг у розмірі 40 000,00грн, 3 % річних у розмірі 3 376,49грн та втрати від інфляції у розмірі 15 193,53грн, що і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з виконанням умов договору оренди нерухомого майна щодо своєчасної оплати орендної плати, строк дії договору, наявність оплати та, відповідно, прострочки виконання зобов`язання, наявність/відсутність підстав застосування відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Як передбачено ч. 1, 3 та 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Орендна плата сплачується орендарем не пізніше останнього дня поточного місяця оренди (п.3.1. договору).

Таким чином, строк виконання зобов`язання з оплати орендної плати є таким, що настав:

за листопад 2019 року 02.12.2019,

за грудень 2019 року 31.12.2019,

за січень 2020 року 31.01.2020,

за лютий 2020 року 02.03.2020.

При визначенні строку виконання зобов`язання судом враховані положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За розрахунком позивача, долученому до позову, відповідач має заборгованість з орендної плати у загальній сумі 40000,00грн, яка утворилася за період з 01.11.2019 по 02.03.2020.

Доказів сплати орендної плати за вказаний період користування об`єктом оренди відповідачем не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 40000,00грн, строк оплати якої настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку не вірно визначено період прострочки та кількість днів прострочення (не враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України), зокрема:

за листопад 2019 року на суму 10000,00грн. за період прострочки з 03.12.2019 по 07.10.2022 3 % річних складають 853,97грн,

за грудень 2019 року на суму 10000,00грн за період прострочки з 01.01.2020 по 07.10.2022 3 % річних складають 830,14грн,

за січень 2020 року на суму 10000,00грн за період прострочки з 01.02.2020 по 07.10.2022 3 % річних складають 804,73грн,

за лютий 2020 року на суму 10000,00грн за період прострочки з 03.03.2020 по 07.10.2022 3 % річних складають 779,32грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 3268,16грн.

Також судом встановлено, що розрахунок втрат від інфляції здійснено позивачем невірно.

Під час здійснення розрахунку позивачем не враховані роз`яснення Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставленої продукції та встановлено, що втрати від інфляції за загальний період, вказаний позивачем в розрахунку, становлять 13246,97грн:

на суму 10000,00грн. за період прострочки з 03.12.2019 по 07.10.2022 - 3520,92грн,

на суму 10000,00грн за період прострочки з 01.01.2020 по 07.10.2022 - 3400,32 грн,

на суму 10000,00грн за період прострочки з 01.02.2020 по 07.10.2022 - 3228,35 грн,

на суму 10000,00грн за період прострочки з 03.03.2020 по 07.10.2022 - 3097,38 грн.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає сума 56 515,13грн, з яких: заборгованість з орендної плати у розмірі 40000,00грн, 3 % річних у розмірі 3268,16грн, втрати від інфляції у розмірі 13246,97грн.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00грн, що підтверджується квитанцією від 11.10.2022.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2393,95грн. відповідно до статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця Устян Артура Овсеповича до Фізичної особи-підприємця Самодіна Сергія Івановича про стягнення 58 570,02грн задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Самодіна Сергія Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Устян Артура Овсеповича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) заборгованість з орендної плати у розмірі 40000,00грн, 3 % річних у розмірі 3268,16грн, втрати від інфляції у розмірі 13246,97грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2393,95грн., видати наказ.

Наказ видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 27.01.2023

Суддя Н.М. Євстигнеєва