ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року Справа № 924/497/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року (заперечення на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 28 жовтня 2022 року, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 6 вересня 2022 року) у справі №924/497/22 (суддя Музика М.В.)

час та місце ухвалення рішення: 28 листопада 2022 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; вступна і резолютивна частина проголошена о 17:30 год; повний текст рішення складено 1 грудня 2022 року

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача: ОСОБА_3

про визнання недійсним договору довірчого управління (DEED of TRUST) від 12 жовтня 2018 року

за участю представників сторін:

від Позивача та Третьої особи - не з`явилися;

від Відповідача - Раац К.В..

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі Позивач) звернулася в Господарський суд Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 (надалі Відповідач) про визнання недійсним договору довірчого управління від 12 жовтня 2018 року, укладеного ОСОБА_3 від імені Позивача із Відповідачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що з метою ефективного здійснення підприємницької діяльності в Естонській Республіці Позивачем надано довіреність на вчинення юридичних дій для ОСОБА_3 .. Проте, як вказує Позивач, такою довіреністю не було надано повноважень на відчуження частки у статутному капіталі юридичної особи «ePlus Consulting OU» чи вчинення будь-яких інших дій, пов`язаних з її переданням. Також Позивач наголошує на підписанні оскаржуваної у даній справі угоди лише у травні 2022 року з метою зменшення частки майна, яке підлягає поділу в рамках розлучення, та змові ОСОБА_3 з ОСОБА_1 .. Позивач вважає, що вказана обставина підтверджується також і тим, що 17 травня 2022 року Позивач ознайомився із оскаржуваною угодою, в переддень звернення ОСОБА_3 до суду за позовом про поділ майна подружжя, та відсутністю в подальшому рішенні суду у переліку компаній, які підлягають поділу, «ePlus Consulting OU». Відтак Позивач просив суд визнати недійсним оскаржуваний договір на підставі положень частини 1 статті 215 та частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 6 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (том 1, а.с. 85).

Суд першої інстанції у вказаній ухвалі (що не може оскаржуватися окремо від остаточного судового рішення) вказав, що спір у цій справі виник з правочину щодо частки у статутному капіталі товариства, який відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України відноситься до юрисдикції господарських судів. При цьому відповідно до цієї норми процесуального права справи у спорах щодо правочинів, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав юридичної особи, незалежно від суб`єктного складу таких справ, підлягають розгляду господарськими судами.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 3 жовтня 2022 року прийнято заяву Позивача про зміну підстав позову.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28 жовтня 2022 року в справі №924/497/22, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача від 7 жовтня 2022 року про закриття провадження по справі (том 2, а.с. 79-80).

Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що у випадку закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з необхідністю розгляду спору за місцезнаходженням юридичної особи, судом для розгляду такого спору є суд Естонської Республіки. Проте, як вказано місцевим господарським судом, закриваючи провадження у справі з наведених мотивів, згідно підсудності, визначеної процесуальним законодавством України, суд не може бути переконаний у процесуальній можливості суду Естонської Республіки за законодавством останньої прийняти вказаний спір до провадження (з огляду також на суб`єктний склад сторін) та здійснити захист порушених, на думку позивача, прав останньої. З даного суд першої інстанції зробив висновок, що наслідком постановлення ухвали про закриття провадження у справі №924/497/22 з мотивів необхідності здійснення розгляду спору за місцезнаходженням юридичної особи, може бути позбавлення позивача права на суд.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року в справі №924/497/22, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача від 22 листопада 2022 року про закриття провадження по справі (том 2, а.с. 139).

Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що: юридична особа-нерезидент не є стороною в даному спорі; оскаржуваний договір не стосується зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків товариства, він не стосується господарської діяльності юридичної особи-нерезидента; даний спір, який пов`язаний з управлінням корпоративними правами у юридичній особі-нерезиденту та відчуження частки у ній, не передбачений статтею 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"; доказів того, що у договорі погоджено розгляд спорів в порядку міжнародного комерційного арбітражу (в тому числі, за законодавством Англії та Уельсу), суду не надано. Окрім того, суд першої інстанції, що «ePlus Consulting OU» не є підприємством з іноземними інвестиціями або міжнародним об`єднанням/організацією. Місцевий господарським суд зауважив, що не вбачає підстав для закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених Відповідачем у клопотанні від 22 листопада 2022 року, що має наслідком відмову в його задоволенні.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року по справі №924/497/22 позов задоволено. Визнано недійсним договір довірчого управління (DEED of TRUST) від 12 жовтня 2018 року, укладений Третьою особою від імені Позивача із Відповідачем. Покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 59000 грн.

Приймаючи таке рішення, місцевий господарський суд виходить з наступного. Положеннями договору фактично врегульовано порядок реалізації Позивачем своїх корпоративних прав як власника частки та обмежено їх вчинення вказівками бенефіціара, а також передбачено можливість бенефіціара у будь-який час здійснити перехід частки до нього або визначеної ним особи, у зв`язку з чим довірчий власник зобов`язується підписати та оформити всі потрібні документи. Водночас, у випадку не передання частки до 31 грудня 2021 року, така частка після вказаної дати переходить до бенефіціара, для чого довірчий власник вчиняє необхідні дії. Також, суд першої інстанції вказав, що договір містить також вказівку на те, що представник позивача підтверджує від свого імені та довірителя те, що частка та супутні права не є і не можуть вважатися власністю довірчого власника.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що з викладених положень оскаржуваний договір стосується корпоративних прав Позивача, в тому числі, відчуження її частки у товаристві, а також зазначив, що заперечення щодо неможливості розгляду даної справи в господарських судах України досліджувались в ухвалах від 6 вересня 2022 року, 28 жовтня 2022 року та 28 листопада 2022 року.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що дослідивши зміст вищезазначеної довіреності від 21 вересня 2018 року, суд дійшов висновку про те, що вказана довіреність повноваженнями щодо відчуження частки Позивача у статутному капіталі "ePlus Consulting OU" Третю особу не наділяє, оскільки не містить чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, зокрема, відчуження частки позивача у статутному капіталі товариства.

При цьому, суд першої інстнації наголосив, що доказів подальшого схвалення Позивачем цього правочину суду не надано, що свідчить про відсутність у Позивача дійсного волевиявлення на відчуження своїх корпоративних прав у товаристві.

В оскаржуваному рішенні місцевим господарським судом зазначено, що зі змісту оскаржуваного договору вбачається, що довірителя було фактично обмежено у реалізації нею своїх корпоративних прав як учасника "ePlus Consulting OU" шляхом необхідності дотримання вказівок бенефіціара, передбачено безумовне позбавлення частки, в тому числі, в безоплатний спосіб, а також укладення такого договору мало наслідком грошові претензії бенефіціара в частині стягнення вартості частки. Суд резюмувува, що вказане в сукупності не дає підстави для висновку, що Третя особа вчиняючи від імені Позивача оспорюваний Договір, діяв в інтересах особи, яку він представляв.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що вимога Позивача про визнання недійсним договору довірчого управління (DEED of TRUST) від 12 жовтня 2018 року, укладеного Третьою особою від імені Позивача із Відповідачем, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що ж до стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, то місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що Позивачем сплачено 18 вересня 2022 року адвокатському бюро аванс гонорару згідно договору в розмірі 30000 грн та 2 листопада 2022 року 29000 грн. Суд при цьому вказав, що понесені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 59000 грн є підтвердженими, а Відповідачем не доведено неспівмірності цих витрат відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України, має наслідком покладення витрат Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 59000 грн на Відповідача.

Не погоджуючись з прийнятими судом першої інстанції судовими рішеннями (ухвала Господарського суду Хмельницької області від 6 вересня 2022 року; ухвала Господарського суду Хмельницької області від 28 жовтня 2022 року; ухвала Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року; рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року) Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 153-161) в якій з підстав, висвітлених в ній, просив скасувати судове рішення та закрити провадження у справі, згідно із частиною 1 статті 278 ГПК України.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема, виходив з того, що Договір довірчого управління від 12 жовтня 2018 року стосується юридичної особи "ePlus Consulting OU", яка зареєстрована та діє за законодавством Республіки Естонія, а сам договір регулюється правом Англії та Уельсу, з вказівкою, що всі та будь-які спори за цим договором мають розглядатись (та вже розглядались з винесенням рішення 17 серпня 2022 року) арбітражем ad hoc у м. Лондон (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії). на думку апелянта з даного висновку очевидним є намір Позивача та Відповідача передати будь-які спори стосовно зазначеного договору на Вирішення арбітражу ad hoc (з місцем арбітражу у м. Лондон), виключивши при цьому підсудність таких спорів, зокрема судам України.

Апелянт зазначає, що згідно із пунктом 15 Договору довірчого управління від 12 жовтня 2018 року «...Арбітражна угода, що міститься в цьому пункті, регулюється та тлумачиться відповідно до законодавства Англії та Уельсу». Тобто будь-яке українське законодавство стосовно укладення та/або виконання, та/або розірвання, та/або недійсності Договору довірчого управління від 12 жовтня 2018 року та арбітражної угоди, викладеної у пункті 16 цього договору, взагалі не може застосовуватися.

Відповідач вказує про те, що як зазначено у Договорі довірчого управління від 12 жовтня 2018 року та підтверджується «генеральною» Довіреністю від 21 вересня 2018 року (виданою, зокрема на ім`я попереднього учасника "ePlus Consulting OU"), Позивач ніколи не був та не є бенефіціарним власником "ePlus Consulting OU". Єдиною функцією Позивача було виконання обов`язків номінального (несамостійного) власника протягом певного часу. При цьому апелянт припустив, що у випадку, коли б суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин право Англії та Уельсу, правильно встановив правову природу договору довірчого управління та застосував поняття номінального власника по відношенню до Позивача, то він би не припустився помилкових висновків про те, що Позивача було фактично обмежено у реалізації нею своїх корпоративних прав учасника ТОВ "ePlus Consulting OU".

Відповідач зазначає, що сторони Договору довірчого управління від 12 жовтня 2018 року чітко передбачили, що будь-які суперечки, спори або претензії, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним передаються на розгляд та остаточне вирішення до ad hoc арбітражу (а не третейського суду, як це помилково встановив суд першої інстанції) відповідно до Арбітражного регламенту UNCITRAL. Також сторони передбачили, що такий ad hoc арбітраж складається з одноосібного арбітра, призначеного Головою або виконувачем обов`язки Голови постійно діючого Третейського суду при Асоціації юридичних фірм України за заявою сторони, яка ініціює спір. Місцем арбітражу є м. Лондон, а Договір довірчого управління від 12 жовтня 2018 року та арбітражна угода (п. 16) регулюються та тлумачаться відповідно до законодавства Англії та Уельсу.

Як зазначає Відповідач, Позивач та Відповідач вже звернулися до передбаченого Договором довірчого управління від 12 жовтня 2018 року арбітражу ad hoc, який по результатам розгляду справи за участі Позивача та Відповідача виніс рішення від 17 серпня 2022 року (копія рішення надавалася Відповідачем та є у матеріалах справи). Це рішення є остаточним та обов`язковим для Позивача та Відповідача, сторонами не оскаржувалося, а отже, вони із ним погоджуються. Відповідач наголошує, що при розгляді справи в арбітражі ad hoc Позивач користувався правами учасника арбітражного розгляду, жодним чином не був обмежений у виборі свого представника/адвоката, подавав документи, брав участь в усних слуханнях справи. Тобто Позивач брав участь на всіх етапах розгляду спору між Позивачем та Відповідачем одноособовим арбітром в арбітражі ad hoc.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 2 січня 2023 року (том 2, а.с. 182) відкрито апеляційне провадження в справі № 924/497/22 за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано Позивачу надати відзив на апеляційну скаргу Позивача.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив від Позивача, в якому Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що підписантом оскаржуваного договору від імені Позивача була Третя особа на підставі довіреності від 21 вересня 2018 року (реєстраційний номер №2640). Як вбачається, з аналізу довіреності від 21 вересня 2018 року (реєстраційний номер №2640), Позивач не надавав підписанту оскаржуваного договору повноважень на відчуження корпоративних прав (100% Статутного капіталу) в компанії «ePlus Consulting OU» чи будь-яких інших компаніях або укладення договорів довірчого управління. Позивач вказав, що звернувся із заявою до Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про вчинення злочину за фактом наявності складу злочину передбаченого статтею 191 КК України. Саме тому на переконання Позивача, Позивач не погоджувала і не схвалювала правочин укладений довіреною особою Третьою особою з перевищенням повноважень наданих довіреністю від 21 вересня 2018 року (реєстраційний номер №2640), а саме договору довірчого управління (DEED of TRUST) від 12 жовтня 2018 року. Позивач зазначає, що і Позивач, і уповноважена особа (Третя особа), яка була підписантом оскаржуваної угоди, є громадянами України, а тому питаннях їх дії - та правоздатності має вирішуватися у відповідності до вимог національного законодавства, а саме Українського.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 січня 2023 року призначено справу №924/497/22 до розгляду на 25 січня 2023 року об 15:00 год (том 2, а.с. 195).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла відповідь Відповідача на відзив Позивача, в якому Відповідач вказав, що 21 вересня 2018 року на підставі укладеного усного договору доручення Позивачем було складено та підписано у присутності нотаріуса довіреність, якою вона уповноважила зокрема, Третю особу, представляти інтереси довірителя як учасника та/або члена правління юридичної особи, зареєстрованих на території на підставі законів Естонської Республіки; укладати, змінювати та припиняти договори оренди, кредитні та лізингові договори, договори про приєднання, договори страхування, інші договори. Відповідач зауважив, що Довіреність від 21 вересня 2018 року має загальний характер, у окремих (самостійних) пунктах 1, 5, 8 містить повноваження повірених щодо представництва інтересів Позивача як учасника юридичних осіб, зареєстрованих на території та на підставі законів Естонської Республіки, у окремому (самостійному) пункті 4 містить повноваження повірених щодо укладення договорів (причому формулювання «та інші договори» у пункті 4 Довіреності зазначено, що, перелік договорів, які мають право вчиняти повірені, не є вичерпним), та у підсумковому абзаці наприкінці тексту довіреності мітить повноваження повірених щодо укладення та підписання будь-яких договорів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 січня 2023 року клопотання представника Позивача задоволено, забезпечено представнику Позивача участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду на 25 січня 2023 року о 15:00 год..

23 січня 2023 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Позивача надійшло клопотання про вирішення питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 59000 грн (том 2, а.с. 219).

23 січня 2023 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обгрунтоване зайнятістю представника Позивач в іншому судовому засіданні.

В судове засідання від 25 січня 2023 року представники Позивача та Третьої особи не з`явилися.

Розглянувши клопотання представника Позивача в судовому засіданні від 25 січня 2023 року колегія суддів прийшла до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

В своєму клопотанні представник Позивача вказує про те, що саме 25 січня 2023 року розглядається справа №631/1638/15-це, де представник Позивача також бере участь та є представником, що позбавляло його участі в судовому засідання (не зважаючи на заявлене ним клопотання 18 січня 2023 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).

Суд апеляційної інстанції констатує факт того, що дане клопотання є не обгрунтованим, оскільки представником Позивача не подано жодного доказу (окрім повістки виписаної на ім`я Носовського В.П.) в підтвердження обставин, щодо участі в судовому засіданні по справі 3631/1638/15-ц (не подано доказів того, що адвокат В.Гордейчук є також представником Носовського В.П. по справі №631/1638/15-ц). В той же час суд апеляційної інстанції констатує, що судове засідання (в разі якщо представник дійсно і брав у ньому участь) про яке вказано в клопотанні мало відбутися о 13:20 год, в той час як засідання в справі №924/497/22 призначено на 15:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із власними технічними засобами (про що просив сам представник Позивача в поданому ним клопотанні), тому апріорі не зрозуміло, що завадило представнику Позивача взяти участь в даному засіданні з використанням власних технічних засобів зв`язку шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду саме на визначений апеляційним господарським судом час. Окрім того, дана повістка виписана 5 січня 2023 року, а заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду подана представником Позивача 18 січня 2023 року, ухвала про задоволення такої заяви, винесена Північно-західним апеляційним господарським судом 19 січня 2023 року (тож суд констатує, що навіть подаючи первинне клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції представник Позивача знав (мав знати) про інше судове засідання і не був позбавлений можливості подати клопотання про зміну дати чи часу призначення судового засідання, а не подавати клопотання при проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, а потім подавати клопотання про відкладення, перед самим початком призначеного судового засідання). Водночас, все вищевказане, на переконання колегії суду, вказує на ознаки зловживання процесуальними правами сторони, а не про реальність неможливості взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

З огляду на вказане суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі представника Позивача.

Поряд з тим, частиною 1 статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 9 січня 2023 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України). З огляду на все вищевказане, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу і без участі представника Позивача, Третьої особи за наявними в матеріалах справи доказами, зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься відзив на апеляційну скаргу Відповідача в котрій і висвітлена його позиція з приводу позовної заяви та винесеного рішення.

В судовому засіданні від 25 січня 2023 року, представник Відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній, просить суд її задоволити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення яким закрити провадження по справі. Представник Відповідача вказав, що Договір довірчого управління від 12 жовтня 2018 року стосується юридичної особи, «ePlus Consulting OU», яка зареєстрована та діє за законодавством Республіки Естонія, сам договір регулюється правом Англії та Уельсу, а всі та будь-які спори за цим договором мають розглядатись (та вже розглядались з винесенням рішення 17 серпня 2022 року) арбітражем ad hoc у м. Лондон (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії). Представник вказав, що очевидним є намір Позивача та Відповідача передати будь-які спори стосовно зазначеного договору на Вирішення арбітражу ad hoc (з місцем арбітражу у м. Лондон), виключивши при цьому підсудність таких спорів, зокрема судам України. Представник Відповідач зазначає, що сторони Договору довірчого управління від 12 жовтня 2018 року чітко передбачили, що будь-які суперечки, спори або претензії, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним передаються на розгляд та остаточне вирішення до ad hoc арбітражу (а не третейського суду, як це помилково встановив суд першої інстанції) відповідно до Арбітражного регламенту UNCITRAL. Також сторони передбачили, що такий ad hoc арбітраж складається з одноосібного арбітра, призначеного Головою або виконувачем обов`язки Голови постійно діючого Третейського суду при Асоціації юридичних фірм України за заявою сторони, яка ініціює спір. Місцем арбітражу є м. Лондон, а Договір довірчого управління від 12 жовтня 2018 року та арбітражна угода регулюються та тлумачаться відповідно до законодавства Англії та Уельсу. Представник Відповідача заперечив проти задоволення заяви представника Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, Північно західного апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а оскаржуване рішення скасувати, позовну заяву залишити без розгляду.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить визнати недійсним договір довірчого управління (DEED of TRUST) від 12 жовтня 2018 року, укладений Третьою особою від імені Позивача із Відповідачем. Вимоги мотивує тим (з урахуванням заяви про зміну підстави позову), що з метою ефективного здійснення підприємницької діяльності в Естонській Республіці Позивачем видано Третій особі довіреність на вчинення юридичних дій. Проте, такою довіреністю не було надано повноважень на відчуження частки у статутному капіталі юридичної особи «ePlus Consulting OU» чи вчинення будь-яких інших дій, пов`язаних з її переданням. Відтак Позивач просив суд визнати недійсним оскаржуваний договір на підставі положень частини 1 статті 215 та частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України.

Дослідивши оскаржуваний договір від 12 жовтня 2018 року, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини та на наступні його положення.

12 жовтня 2018 року між Відповідачем (бенефіціар) та Позивачем (довірчий власник) в особі Третьої особи, який діє на підставі довіреності від 21 вересня 2018 року, посвідченої Лучковською Т.М., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, та зареєстрованої за №2640, укладено договір довірчого управління (надалі Договір; том 1, а.с. 8-10).

У пунктах А, В та С Договору зазначено, що Позивач є зареєстрованим власником частки в розмірі 2500 євро а акціонерному капіталі «ePlus Consulting OU» - компанії, зареєстрованої в Естонській Республіці під реєстраційним номером 14389585 за адресою: Тарту мнт, 25-7, м. Таллінн, р-н Кесклінн, Хар`юський повіт, 10117, Естонська Республіка (Harju maakond, Tallinn, Kesklinna linnaosa, Tartu mnt 25-7, 10117, Republic of Estonia); частка складає 100% сукупного акціонерного капіталу компанії; Позивач володіла і бажає продовжувати володіти всіма своїми правами на частку на довірчій основі в інтересах бенефіціара у суворій відповідності до умов цього Договору.

За положеннями пункту 1 Договору сторони домовилися, що Позивач цим заявляє та гарантує Відповідачу, що він має всі необхідні повноваження для того, щоб укласти цей Договір та виконувати свої зобов`язання за ним.

Згідно пункту 2 Договору, Позивач цим заявляє, що він володіє всіма своїми правами на частку та на всі права, відсотки, дивіденди, розподілений прибуток, бонус та права на випуск акцій та інші пільги і привілеї, що пов`язані з часткою, оплачуються чи видаються у зв`язку з нею (далі - супутні права) в довірчому управлінні повністю й виключно в інтересах Відповідача, і погоджується передавати частку та/або супутні права, здійснювати негайну оплату тощо стосовно частки та/або супутніх прав згідно з вказівками Відповідача.

У пункті 3 Договору передбачено, що Позивач на вимогу Відповідача зобов`язався: забезпечити відвідування (якщо бенефіціаром не вимагається інше) в якості власника частки та/або супутніх прав усіх зборів акціонерів та інших зборів компанії з метою звітування перед бенефіціаром про діяльність таких зборів та/або голосування щодо частки та/або супутніх прав згідно з завчасно наданими вказівками бенефіціара; забезпечити голосування щодо частки та/або супутніх прав згідно з завчасно наданими вказівками бенефіціара; забезпечити в якості власника частки та/або супутніх прав підписання, оформлення та/або заповнення будь-якого документа про призначення представника, згоди на короткочасне повідомлення або інших документів, що стосуються частки та/або супутніх прав, які бенефіціар може вважати необхідними або доцільними для такої мети; забезпечити виконання всіх інших дій в якості власника частки та/або супутніх прав та/або стосовно частки та/або супутніх прав, які бенефіціар може вважати необхідним або доцільним для такої мети.

У пункті 4 Договору передбачено, що Позивач зобов`язався здійснювати права, які він має стосовно частки та/або супутніх прав виключно відповідно до вказівок Відповідача.

Право призначати нового довірчого власника частки та/або супутніх прав замість Позивача має лише Відповідач.

У пункті 10 Договору вміщено умову про те, що Договір може бути анульовано, а довірче управління за ним скасовано, і Відповідач може анулювати договір/скасувати довірче управління за Договором. Після відповідного скасування/анулювання частка та супутні права повертаються Відповідачу або визначеній Відповідачем особі, а Позивач підписує та оформляє документи, які можуть знадобитися для передачі частки та супутніх прав Відповідачу або іншій визначеній Відповідачем фізичній чи юридичній особі безоплатно або на інших умовах, які визначає виключно Відповідач.

Пунктом 11 Договору визначено, що якщо Відповідач не дав раніше інші вказівки Позивачу в письмовій формі з посиланням на пункт 10 Договору, Позивач передає частку та супутні права Відповідачу 31 грудня 2021 року безоплатно, і з цією метою підписує та оформляє всі документи, які можуть знадобитися для здійснення такого передавання.

Відповідно до пункту 12 Договору, Позивач може вимагати розірвання цього Договору, тільки якщо було належним чином виконано всі умови, наведені далі, і Договір буде розірвано тільки після виконання всіх таких умов: Позивач надав Відповідачу повідомлення про розірвання цього Договору у письмовій формі не менше, ніж за 90 днів; передавання частки та супутніх прав Відповідачу або визначеній Відповідачем особі було належним чином виконано та зареєстровано, зокрема, у відповідних випадках, після того, як було належним чином надано всі необхідні дозволи інших акціонерів компанії та/або інші дозволи регуляторних органів.

За змістом пункту 13 Договору, Позивач погоджується з тим, що за жодних обставин (зокрема, якщо умови цього Договору або факт його оформлення чи виконання не відповідає положенню законодавства Естонської Республіки, іншим законам, Статуту Компанії або будь-якому іншому документу) він не вимагатиме собі частку та/або супутні права, а також підтверджує, що Відповідач у будь-якому випадку зберігає за собою володіння часткою та/або супутніми правами на правах власності, а також усіма без винятку правами за цим Договором та пов`язаними з ними правами, зокрема, усіма без винятку правами згідно з пунктом 10 цього Договору.

В силу дії пункту 15 Договору, структура, чинність та виконання цього Договору регулюються та тлумачиться відповідно до законодавства Англії та Уельсу.

У пункті 18 Договору передбачено, що, підписуючи цей Договір від імені Позивача, Третя особа, як чоловік Позивача, також підтверджує від імені Позивача та від свого імені, що Відповідач є і завжди був єдиним бенефіціарним власником частки та супутніх прав, тож частка та супутні права не є і не можуть вважатися власністю Позивача чи власністю Третьої особи або їх спільною власністю в розумінні Сімейного кодексу України.

При цьому колегія суддів констатує, що пунктом 16 Договору визначено, що: будь-які спірні питання, суперечки або претензії, що виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, зокрема, з його укладенням, тлумаченням, виконанням, порушенням, розірванням або недійсністю, передаються до спеціального арбітражу на розгляд та остаточне вирішення відповідно до Арбітражного регламенту UNCITRAL; Арбітражний суд складається з одноосібного арбітра, визначеного головою або виконуючим обов`язки Голови Постійного діючого третейського суду при асоціації юридичних фірм України за заявою сторони, яка ініціює спір; рішення, прийняті арбітражним судом, зокрема, остаточна постанова, часткові рішення, проміжні рішення щодо проміжних заходів, є обов`язковими для сторін; місцем арбітражу є місто Лондон (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії); арбітражне судочинство провадиться англійською мовою; одноосібний арбітр має право визначити іншу мову чи мови, які будуть використовуватися у провадженні; арбітражна угода, що міститься у цьому пункті, регулюється та тлумачиться відповідно до законодавства Англії та Уельсу.

Договір підписано Відповідачем та Третьою особою від імені Позивача.

17 травня 2022 року на електронну адресу Позивача надійшов лист із доданим проханням про призначення одноосібного арбітра у зв`язку з Договором від 12 жовтня 2018 року, оскільки Позивач не передав частку в розмірі 2500 євро в статутному капіталі, як це передбачено пунктом 11 Договору.

Постановою Арбітражного Суду від 17 серпня 2022 року проголошено, що Позивач ОСОБА_4 , з дня державної реєстрації юридичної особи ТОВ "ePlus Consulting OU" і до сьогоднішнього дня є єдиним бенефіціарним власником частки в розмірі EUR 2500 (дві тисячі п`ятсот євро) в статутному капіталі ТОВ "ePlus Consulting OU" - компанії, зареєстрованої в Естонській Республіці під реєстраційним номером 14389585 з місцезнаходженням за адресою: Тартуське шосе, 25-7, м. Таллінн, р-н Кесклінн, Хар`юський повіт, 10117, Естонська Республіка, а також єдиним бенефіціарним власником всіх прав, відсотків, дивідендів, прибутку, що розподіляється, бонусів та прав на випуск акцій та інших пільг і привілеїв, що надаються, сплачуються, підлягають Сплаті, видаються або мають надаватися стосовно них, які виникають з Частки, а також що Позивач є єдиною особою, яка має право здійснювати діяльність з управління юридичною особою (зокрема, призначати керівництво юридичної особи, звільняти керівництво юридичної особи тощо).

Відповідачу ОСОБА_5 , негайно передати частку в розмірі ЕUR 2500 (дві тисячі п`ятсот євро) в статутному капіталі ТОВ "ePlus Consulting OU" - компанії, зареєстрованої в Естонській Республіці під реєстраційним номером 14389585 з місцезнаходженням за адресою: Тартурське шосе, 25-7, м. Таллінн, р-н Кесклінн, Хар`йський повіт, 10117, Естонська Республіка, а також всі права, відсотки, дивіденди, прибуток, що розподіляється, бонуси та права на випуск акцій та інші пільги і привілеї, що надаються, сплачуються, підлягають сплати, видаються або мають надаватися стосовно них Позивачу ОСОБА_6 , безплатно і з цією метою підписати та оформити документи, які можуть знадобитися для здійснення такої передачі.

Ця Остаточна арбітражна постанова негайно стає обов`язковою для Сторін з дати її винесення і є остаточною для обох Сторін цього арбітражу. Копії Остаточної арбітражної постанови, підписаної Одноосібним арбітром, передаються Сторонам Арбітражним судом (том 2, а.с. 31-43).

Представник Відповідача у запереченнях від 17 серпня 2022 року просив суд залишити позов без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України, оскільки сторонами оскаржуваної угоди у пункті 16 визначено розгляд спору арбітражем (том 1, а.с. 22-27).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 6 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду.

Втім, колегія суддів не підтримує висновки місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поміж тим дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Договір довічного управління містить застереження, у пункті 16 Договору, зміст якого відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди» (щодо призначення одноособового арбітру, який розглядає справу) та змісту Закону України «Про комерційний арбітраж» (щодо виду та процедури розгляду самої справи, згідно арбітражу ad hoc проведеного на підставі Регламенту UNCITRAL). Оскільки, Постійно діючий Третейський суд при Асоціації юридичних фірм лише призначає одноосібного арбітра в арбітражі ad hoc згідно з Арбітражними правилами UNCITRAL для вирішення спору (в даному випадку у зв`язку із Договором довічного управління стосовно ТОВ «ePLus Consulting OU») з керуванням уже в даній процедурі Законом України «Про комерційний арбітраж». Адже Міжнародній практиці відомі два основні види міжнародного ко мерційного арбітражу: інституційний (постійно діючий) арбітраж і арбітраж ad hoc (або ізольований арбітраж). Під регламентами міжнародних комерційних третейських судів слід розуміти збірник (зібрання) процедурних норм, які регулюють процедуру розгляду спору, починаючи з порушення справи і закінчуючи винесенням арбітражного рішення. При арбітражі ad hoc застосування поло жень того чи іншого регламенту можливе тільки за домовленістю сторін спору, а за відсутності такої домовленості - за рішенням складу третейського суду. Домовленість сторін про застосування певного регламенту можлива як у формі прямого посилання на цей регламент в арбітражній угоді, так і шляхом домовленості про це на початковому етапі розгляду спору по суті. До положень рег ламенту, що буде застосовуватися при розгляді певного спору, сторонами можуть вноситися зміни та доповнення. Стаття 1 Арбітражного регламенту UNCITRAL проголошує: «Якщо сторони в договорі домовились у письмовій формі про те, що спори, які стосуються цього договору, будуть передаватися на розгляд в арбітраж згідно з арбітражним регламентом UNCITRAL, то такі спори підлягають вирішенню відповідно до цього регламенту» (в даному Договорі сторони передбачили, що: будь-які спірні питання, суперечки або претензії, що виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, зокрема, з його укладенням, тлумаченням, виконанням, порушенням, розірванням або недійсністю, передаються до спеціального арбітражу на розгляд та остаточне вирішення відповідно до Арбітражного регламенту UNCITRAL; Арбітражний суд складається з одноосібного арбітра, визначеного головою або виконуючим обов`язки Голови Постійного діючого третейського суду при асоціації юридичних фірм України за заявою сторони, яка ініціює спір; рішення, прийняті арбітражним судом, зокрема, остаточна постанова, часткові рішення, проміжні рішення щодо проміжних заходів, є обов`язковими для сторін. Місцем арбітражу є місто Лондон).

Відтак, в даній справі застосуванню на певних стадіях підлягають два Закони України, а саме: Договір довічного управління містить застереження, у пункті 16 Договору, зміст якого відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди» (щодо призначення одноособового арбітру, який розглядає справу) та змісту Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (щодо виду та процедури розгляду самої справи, згідно арбітражу ad hoc проведеного на підставі Регламенту UNCITRAL).

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи, а також адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про третейські суди" в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc). Постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору утворюються без статусу юридичної особи.

Згідно з частинами 1, 4, 6, 9 статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Частиною 5 статтею 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до частини 1 статті 75 зазначеного Закону, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

У пункті 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України).

За змістом статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

У статті 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що "арбітраж" - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

За змістом статті 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. У разі подання позову, зазначеного в пункті 1 цієї статті, арбітражний розгляд проте може бути розпочато або продовжено і арбітражне рішення може бути винесено, поки сперечання про підсудність чекають розв`язання в суді.

Дана норма кореспондується з пунктом 7 частиною 1 статтею 226 Господарського процесуального кодексу України.

Арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав.

Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить: по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди; по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу.

Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди.

За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Як вбачається з матеріалів справи Позивач звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Відповідача про визнання недійсним Договору Довірчого управління.

З огляду на наявність в оспорюваному Договорі (пунктів 15-16) арбітражного застереження про те, що будь-які спірні питання, суперечки або претензії, що виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, зокрема, з його укладенням, тлумаченням, виконанням, порушенням, розірванням або недійсністю, передаються до спеціального арбітражу на розгляд та остаточне вирішення відповідно до Арбітражного регламенту UNCITRAL, Арбітражний суд складається з одноосібного арбітра, визначеного головою або виконуючим обов`язки Голови Постійного діючого третейського суду при асоціації юридичних фірм України за заявою сторони, яка ініціює спір; Відповідач до початку розгляду справи по суті заперечив проти розгляду позову у господарському суді та заявив про залишення позову без розгляду на підставі пункті 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Право сторін на передачу спору для вирішення третейським судом також передбачено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Тобто, у разі наявності третейської угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України заперечення щодо розгляду спору в господарських судах, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті.

Господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті третейської угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності третейської угоди.

Крім того, суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві третейського суду, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в третейській угоді вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі №906/493/16.

Під час вирішення питання залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має встановити наявність сукупності таких умов: існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушено у державному суді, належить до компетенції третейського суду або Міжнародного комерційного арбітражного суду; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом prima facie дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

Відтак, колегія суддів дослідивши оскаржуваний правочин встановила факт включення сторонами у Договір довічного утримання застереження, яке міститься у пункті 16 Договору, зміст якого відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди» (щодо призначення одноособового арбітру, який розглядає справу) та змісту Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (щодо виду та процедури розгляду самої справи, згідно арбітражу ad hoc проведеного на підставі Регламенту UNCITRAL).

Підсумовуючи вищеописане, колегія суддів резюмує, що зазначення в пункті 16 Договору про те, що: «будь-які спірні питання, суперечки або претензії, що виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, зокрема, з його укладенням, тлумаченням, виконанням, порушенням, розірванням або недійсністю, передаються до спеціального арбітражу на розгляд та остаточне вирішення відповідно до Арбітражного регламенту UNCITRAL» свідчить про те, що будь-яка суперечка, що виникає по цьому Договору або у зв`язку з ним, охоплює також і спори стосовно дійсності такого Договору.

Водночас, як свідчать матеріали справи, Відповідач наполягав на вирішенні цього спору спеціальним арбітражем відповідно до регламенту UNCITRAL, арбітражним судом в особі одноособового арбітра, заперечення проти вирішення спору в господарському суді Відповідач подав до початку розгляду справи по суті, як того вимагають наведені положення процесуального законодавства; обставин щодо недійсності, втрати чинності, неможливості виконання арбітражної угоди суд першщої інстанції не установив.

Окрім того, колегією суддів приймається до уваги й та обставина, що Постановою Арбітражного Суду від 17 серпня 2022 року проголошено, що Відповідачу (Людмилі Гвоздьовій) негайно передати частку в розмірі ЕUR 2500 в статутному капіталі ТОВ «еПлюс Консалтинг» компанії, зареєстрованої в Естонській Республіці під реєстраційним номером 14389585 з місцезнаходженням за адресою: Тартурське шосе, 25-7, м. Таллінн, р-н Кесклінн, Хар`йський повіт, 10117, Естонська Республіка, а також всі права, відсотки, дивіденди, прибуток, що розподіляється, бонуси та права на випуск акцій та інші пільги і привілеї, що надаються, сплачуються, підлягають сплати, видаються або мають надаватися стосовно них Позивачу (Миколі Павловському), безплатно і з цією метою підписати та оформити документи, які можуть знадобитися для здійснення такої передачі.

Дана справа стосувалася саме не виконання умов спірного Договору зі сторони Позивача, що й стало підставою для Відповідача, внаслідок використання, передбаченого Договором (пункти 15-16) та Законами України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та «Третейські суди» права для звернення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації юридичних фірм з проханням про призначення одноосібного арбітра в арбітражі ad hoc згідно з Арбітражними правилами UNCITRAL для вирішення спору у зв`язку із Договором довічного управління стосовно ТОВ «ePLus Consulting OU» (том 1, а.с. 77).

Відповідно, Наказом від 19 травня 2022 року Постійно діючого Третейського суду при Асоціації юридичних фірм призначено Мельника О.Ю. у якості одноосібного арбітра для вирішення будь-яких спорів, розбіжностей та вимог за Договором стосовно ТОВ «ePLus Consulting OU» або у зв`язку з нею між Позивачем та Відповідачем (дані накази отримані Позивачем).

Окрім того, колегія суддів дослідивши Постанову Арбітражного Суду від 17 серпня 2022 року (22 липня 2022 року Позивачем поданий до Господарського суду Хмельницької області позов, який сформовано в системі «Електронний суд») зазначає, що представником Позивача впродовж розгляду даної справи вчинялися активні дії щодо участі у розгляду справи, а саме: 22 червня 2022 року подані заперечення проти юрисдикції цього арбітражу; подано повідомлення про представництво інтересів Позивача та довіреність; подано клопотання про прийняття доказової бази та заяви про вчинення злочину; представник Позивача брав участь в засідання за допомогою програми Zoom Video Conferencing починаючи з першого засідання 20 червня 2020 року і до винесення постанови 17 серпня 2022 року (том 2, а.с. 34-38).

Поміж тим, зважаючи на винесення постанови Арбітражного Суду від 17 серпня 2022 року (22 липня 2022 року Позивачем поданий до Господарського суду Хмельницької області позов, який сформовано в системі «Електронний суд»), Позивачем не вчинялося жодних дій щодо оскарження чи заперечення остаточного постанови Арбітражного Суду.

Поряд з тим апеляційний господарський суд наголошує і на тому, що місцевий господарський суд розглянувши спір по суті позовних вимог, вказав, що оскільки спір у даній справі виник з корпоративних правовідносин, а в силу дії пункту 10 частини 1 статті 10 Закону України «Про третейські суди» він не підвідомчий третейському суду та підлягає розгляду в господарському суді, в зв`язку з чим ним у задоволенні клопотання представника Відповідача про залишення позову без розгляду, відмовлено на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України.

Дослідивши даний довід місцевого господарського суду, в призмі діючого ГПК України, апеляційний господарський суд критично оцінює такі висновки.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про третейські суди", третейський суд самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції з розгляду спору (принцип "компетенції").

За змістом статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

У статті 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що "арбітраж" - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно із статтею 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 ГПК України.

Відповідно до наведеної норми на вирішення третейського суду не можна передавати справи, передбачені пунктом 3 частиною 1 статтею 20 ГПК України (у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи), на котру і звернув увагу місцевий господарський суд.

Водночас, пунктом 4 статтею 20 ГПК України визначено, що до господарських спорів відносить справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

В даному ж випадку спір стосується саме правочину щодо корпоративного права, а відповідно вказаний спір не підпадає під визначення спорів, котрі не можуть бути передані сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, що визначені у частині 1 статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому апеляційний господасрький суд бере до уваги саме факт того, що Відповідачем у визначені пунктом 7 сттаі 226 ГПК України строк, надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, та враховує встановлений вище факт існування пунктів 15-16 Договору, в котрому прямо викладена угода про передачу даного спору до спеціального арбітражу відповідно до Арбітражного регламенту UNCITRAL; Арбітражний суд складається з одноосібного арбітра, визначеного головою або виконуючим обов`язки Голови Постійного діючого третейського суду при асоціації юридичних фірм України за заявою сторони, яка ініціює спір.

При цьому, апеляційним господарським судом не встановлено жодних обставин, котрі й привели апеляційний господарський суд до висновку, що така угода є недійсною, як і не вбачає втрату нею чинності. Водночас колегією судів не встановлено, що така угода не може бути виконана (адже сторонами не доведено факту припинення діяльності суду ad hoc, котрий вже виносив рішення в спорі між цими ж сторонами).

Водночас, Позивачем не доведено існування жодних інших підстав, що й вказували на підпадання даного спору під дію пункту 3 (як вказано і місцевим господарським судом), а не під дію пункту 4 частини 1 статті 20 ГПК України.

Що ж до покликання суду першої інстанції в ухвалі від 6 вересня 2022 року на постанову Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №352/395/19 (том 1, а.с. 87), то апеляційний господарський суд критично оцінює посилання місцевого господарського суду на вказану постанову. При цьому, колегія суду звертає увагу на факт того, що в цій справі сторона (навідміну від справи №924/497/22) одразу ж звернулася до третейського суду, минуючи той факт, що діючим процесуальним законодавством дана категорія підпадає під юрисдикцію господарський судів України.

І лише у випадку звернення з позовом до господарського суду законодавець передбачив процесуальне право саме Відповідача по справі (а не Позивача) заперечень щодо розгляду даної справи в господасрькому суді, подавши відповідну заяву з такими запереченнями в порядку, передбаченому пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (що і було зроблено Відповідачем) на що не звернув увагу суд першої інстанції, прийшовши до хибних висновків в ухвалі від 6 вересня 2022 року.

Ураховуючи усе вищевикладене в розрізі існування в юридичній площинні Постанови Арбітражного Суду від 17 серпня 2022 року, винесеної за результатами дослідження умов Договору (справа зумовлена невиконання Позивачем умов оскаржуваного Договору щодо юридичної особи - ТОВ «ePLus Consulting OU») та зважаючи на наведені положення законодавства, Північно-західний апеляційний господарський суд на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України залишає позов без розгляду.

В той же час колегія суддів зауважує, що Відповідач подаючи апеляційну скаргу на рішення просив також в даній апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області у справі №924/497/22 від 6 вересня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду; ухвалу Господарського суду Хмельницької області у справі №924/497/22 від 28 жовтня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача від 7 жовтня 2022 року про закриття провадження у справі; ухвалу Господарського суду Хмельницької області по справі №924/497/22 від 28 листопада 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача від 22 листопада 2022 року про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно, апеляційний господарський суд скасовує оскаржуване рішення, яким було задоволено позовні вимоги та залишає позов без розгляду (із врахуванням заперечень на ухвали, які не можуть оскаржуватися окремо від рішення суду), враховуючи заперечення у вищеописаних ухвалах. Водночас, в даному випадку (з огляду на кінцеве рішення апеляційного господарського суду щодо залишення позову без розгляду даною постановою) процесом не передбачається потреба в скасуванні ухвал, на котрі подані заперечення.

Що ж стосується судового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 59000 грн, то колегія суддів зауважує.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, зважаючи на залишення позову без розгляду, судові витрати на правничу допомогу та за подання позовної заяви, в силу дії статті 129 Господарського процесуального кодексу України ( в тому числі витрати по сплаті судового збору), покладаються на Позивача.

Окрім того, 23 січня 2023 року представником Позивача на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду направлено заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 59000 грн (том 2, а.с. 218-220).

Відповідно враховуючи, те, що апеляційним господарським судом апеляційну скаргу Позивача задоволено частково, а оскаржуване рішення скасовано (та позов залишено без розгляду), то керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суду відмовляє в задоволенні заяви представника Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5900 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

З огляду на усе вищевказане у даній постанові, Північно-західний апеляційний господарський суд, вважає подану Відповідачем апеляційну скаргу підставною та обгрунтованою в частині доведення обставин щодо розгляду даної справи спеціальним арбітражем, враховуючи умову пунктів 15-16 Договору яка містить арбітражне застереження (враховуючи заперечення на ухвалу від 6 вересня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду). Разом з тим, Відповідачем не доведено в апеляційній скарзі, а матеріалами справи не підтверджено обставин щодо закриття провадження по даній справі (з огляду на що апеляційний господарський суд частково задоволює апеляційну скаргу).

Разом з тим, суд скасовує рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року в справі №924/497/22 та залишає позов без розгляду.

Згідно частини 1 статті 269 ГПК України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про неповне з`ясування місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, що в силу дії пунктів 1, 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 2, 4 частини 1 статті 275 ГПК України.

Апеляційний господарський суд покладає судові витрати за подачу апеляційної скарги на Позивача, відповідно до статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року в справі №924/497/22 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року в справі №924/497/22 - скасувати.

3. Позовну заяву залишити без розгляду.

4. Стягнути ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3758 грн 72 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. В задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ) про стягнення вират на правничу допомогу в розмірі 59000 грн - відмовити.

6. Господарському суду Хмельницької області видати відповідний наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

9. Справу №924/497/22 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.