ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/123/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Мельниченко Н.М. - юрисконсульт, наказ (розпорядження) №692/ОС від 30.06.2020 та довіреність від 11.04.2022 (приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції) - юрисконсульт, наказ (розпорядження) №692/ОС від 30.06.2020 та довіреність від 11.04.2022;

від відповідача: Ясинецька Н.М. - адвокат, ордер серії АМ №1024077 від 10.05.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця"

до Фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича

про стягнення 503033,13 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- стягнути з відповідача 503 033,13 грн. неустойки;

- виселити відповідача з орендованого нерухомого майна, зокрема, адмінбудинку площею 186,6 кв. м, гаражів площею 111,0 кв. м та сараю площею 32,9 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач не повернув орендоване майно після закінчення дії договору оренди № 589 від 01.12.2006. В результаті прострочення повернення предмета договору позивачем нараховано неустойку в сумі 503033,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

13.06.2022 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач вимоги позову не визнав, просив відмовити повністю АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" в задоволенні позову до Фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича про виселення та стягнення неустойки на загальну суму 503033,13 грн., але у випадку визнання судом обґрунтованості позовних вимог (встановлення порушеного права позивача) відмовити у задоволені позову щодо стягнення неустойки за період з 01.07.2018 по 10.02.2019 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності без поважних причин.

Відповідач зауважував, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.03.2019 у справі № 906/997/18, яке набрало законної сили, встановлено преюдиційні обставини, а саме: продовження дії договору оренди № 589 від 01.12.2006 після 01.07.2018. Крім цього, відповідач зазначив, що дія договору № 589 від 01.12.2006 неодноразово продовжувалась, а саме до 31.12.2021.

Крім цього, відповідач звертав увагу суду на те, що вимога щодо стягнення неустойки, нарахованої за період з 01.07.2018 по 10.02.2019 пред`явлена з пропуском строку позовної давності.

09.07.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач зауважив, що норма ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не обмежує орендодавця в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Також позивач відзначав, що у направлених АТ "Укрзалізниця" листах від 26.04.2018, 06.08.2018, від 15.04.2019, від 23.04.2021 відповідачу неодноразово було запропоновано терміново повернути майно балансоутримувачу та надано проекти акту приймання-передавання майна. Згадані листи підтверджують відсутність наміру з боку орендодавця продовжувати договір оренди нерухомого майна від 01.12.2006 №589 після закінчення його дії, тобто після 30.06.2018. Крім цього, позивач на заперечення відповідача в частині порушення строку позовної давності щодо стягнення неустойки зазначив, що порушення їх прав у вигляді неповернення об`єкту оренди є триваючим до теперішнього часу, тому такі посилання відповідача відхиляв в силу положень ч. 2 ст. 785 ЦК України.

В послідуючому ухвалою суду від 21.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ейсмонтом Віталієм Станіславовичем (орендар/відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 589 (Договір) (а.с. 16-19), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - адмінбудинок площею 186,6 кв.м, гаражі площею 111,0 кв.м та сарай площею 32,9 кв.м, що знаходиться на балансі Коростенської дистанції електропостачання ДТГО "Південно-Західна залізниця (балансоутримувач) та розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А (надалі-майно).

Згідно з п. 1.2. Договору майно передається в оренду для складування та зберігання будівельних матеріалів.

Цей Договір укладено строком на 364 дні, що діє з 01.12.2006 до 29.11.2007 включно (п. 10.1. Договору).

В період з 13.03.2007 по 12.08.2015 сторонами укладено Додаткові договори до договору оренди №589, якими продовжувалася дія Договору та змінювався розмір орендної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

Згідно з п. 2 вказаної Постанови статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку № 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що затверджений Міністром інфраструктури України об`єкт оренди внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

З огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", в силу статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (2269-XII, який діяв станом на час утворення утворено ПАТ "Українська залізниця") Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.

12.02.2016 між ПАТ "Укрзалізниця" та ФОП Ейсмонтом В.С. укладено додатковий договір до Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 01.12.2006 № 589, відповідно до якого орендодавцем майна за договором оренди № 589 від 01.12.2006 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання. Договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Інші умови договору залишені без змін.

У подальшому сторони уклали ряд Додаткових договорів до Договору оренди нерухомого майна від 01.12.2006 № 589, якими узгоджували розмір орендної плати та продовжували строк дії договору, в цілому до 31.03.2018 року включно.

10.05.2018 року між позивачем та відповідачем укладений останній Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна № 589, яким у розділі 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору» пункт 10.1 викладений в новій редакції, а саме: "Цей Договір діє з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно без подальшого продовження".

Отже, позивач зазначив, що сторони домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018.

Також, позивач відзначав, що на адресу відповідача був направлений лист від 26.04.2018 №Н3Р-5/387, яким останнього повідомлено про припинення дії Договору №589 з 01.12.2006 (а.с. 28).

В послідуючому балансоутримувач направляв відповідачу листи від 06.08.2018 №640 (повернувся з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання"), від 27.08.2018 №583 (повернувся з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання"), від 15.04.2019 № 259 (відправлений з описом вкладення, відповідно до повідомлення вручений 19.04.2019), від 23.04.2021 №123 (відповідно до повідомлення вручений 28.04.202), від 03.09.2021 №НЗМ-08/1419 та претензія від 06.12.2018 р. №938 (а.с. 29-40).

На згадану претензію від відповідача отримано відповідь від 04.01.2019, якою повідомлено, що Господарським судом Житомирської області розглядається справа №906/997/18 за його позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 01.12.2006 № 589 (а.с. 41-42).

За результатом розгляду справи № 906/997/18 за позовом Фізичної особи підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича до АТ "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна №589 від 01.12.2006 Господарський суд Житомирської області рішенням від 25.03.2019 в задоволенні позовних вимог відмовив.

Як зазначає позивач, станом на час звернення до суду з даним позовом, орендоване майно не вивільнено, позивачу не повернуто.

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України, Главою 58 Цивільного кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі орендованого нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до п. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України, частинами 1, 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.

З наведеного слідує, що сторона, яка не бажає продовжувати дію договору, зобов`язана попередити про це іншу сторону не пізніше одного місяця після закінчення строку договору. При цьому, попередження про припинення договору майнового найму (оренди) має бути зроблене в такій формі, яка б забезпечила можливість доведення у разі спору, що таке попередження було зроблене.

Крім того, приписи ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не виключають можливості повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору оренди до закінчення строку його дії (тобто, у термін який передує закінченню строку дії договору).

Отже, особа, яка не бажає продовжувати дію договору, може повідомити про це іншу сторону договору як до закінчення строку дії договору, так і після, однак не пізніше ніж через місяць після закінчення строку дії договору, направивши на адресу іншої сторони відповідного листа (заяву, телеграму, факсограму тощо), зі змісту якого має чітко вбачатись волевиявлення щодо небажання продовження дії договору.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.10.19 по справі №910/3705/19).

Проаналізувавши вказані норми законодавства та поданий позивачем лист від 26.04.2018 №Н3Р-5/386, яким останнього повідомлено про припинення дії Договору №589 з 01.07.2018 (а.с. 28), суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази як направлення позивачу згаданого вище листа, так і його отримання.

Листи, що направлялися в послідуючому балансоутримувачем на адресу ФОП Ейсмонта В.С., лише констатували позицію позивача щодо припинення дії договору з 01.07.2018 та містили вимогу щодо повернення майна. Також слід відзначити, що такі листи направлялися у строк, який перевищує один місяць після 01.07.2018.

Оскільки судом не встановлено обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018), суд дійшов висновку про те, що Договір оренди № 589 є продовженим.

Оскільки судом встановлено, що Договір № 589 від 01.12.2006 є продовженим, то в задоволенні вимог щодо стягнення неустойки та виселення слід відмовити, оскільки такі ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії Договору з 01.07.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не подав до суду достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 30.01.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - позивачу (рек. з повід.)

+ на ел. пошту представника позивача Мельниченко Н.М.: ІНФОРМАЦІЯ_1

4 - відповідачу (рек. з повід.)

+ на ел. пошту адвоката Ясинецької Н.М.: ІНФОРМАЦІЯ_2