РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2023Справа № 910/9756/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" (01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код 38727770) в особі Білгород-Дніпровської філії Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" (Адміністрації Білгород-Дністровського морського порту) (67700, обл. Одеська, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 81, ідентифікаційний код 38728376)

до Державного агентства резерву України (03057, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд, ідентифікаційний код 37472392)

про стягнення 10 091, 47 грн,

Без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Адміністрація морський портів України" в особі Білгород-Дніпровської філії Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" (Адміністрації Білгород-Дністровського морського порту) з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості в сумі 10 091, 47 грн, з яких: 8 294, 14 грн - основного боргу, 177, 24 грн - 3% річних та 1 620, 09 грн - інфляційних втрат, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 0.50/11/104-ХД від 30.04.2013.

В обґрунтування позовних вимоги позивач вказує, що Державним агентством резерву України шляхом підписання кошторису було погоджено витрати позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву у складському приміщенні контейнерного типу на 2021 рік, відповідно до узгодженого кошторису витрат, сума витрат позивача складає на 2021 рік - 10 556, 42 грн з ПДВ.

Позивачем листом № 1245/12-01-04/Вих від 22.12.2021 на адресу Держрезерву України було надіслано документи, що підтверджують фактичні витрати зберігача, для проведення розрахунків за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2021 рік.

Відповідно до даних звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 2021 рік, витрати БДФ ДП "АМПУ" складають 8 294, 14 грн.

Документи, що направлялися на адресу Держрезерву України листом № 1245/12-01-04/Вих від 22.12.2021 (у двох екземплярах) на розгляд та підписання (затвердження), в тому числі акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по Білгород-Дністровській філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за 2021 рік, рахунок на оплату № 301 від 22 грудня 2021 p., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 289 від 22 грудня 2021 p., акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2021-22.12.2021, на адресу зберігача не поверталися, жодних зауважень до зазначених документів відповідач не надав.

Відповідачем жодних заперечень щодо достовірності даних, викладених в тому числі, у звіті про витрати на зберігання матеріальних цінностей за 2021 pік не надано, обсягу фактично понесених витрат не заперечено.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Із поданого відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що витрати за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву позивачем з Держрезервом за 2021 рік не узгоджено та не підписані акти взаєморозрахунків фактичних витрат у сумі, заявленій позивачем, також з неможливістю зареєструвати кредиторську заборгованість перед державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Білгород-Дністровського морського порту) у Державній казначейській службі України, у Держрезерву відсутні правові підстави для здійснення відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

26.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

08.11.2022 на електронну адресу суду та 14.11.2022 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.04.2013 між Державним агентством резерву України (Держрезерв України) та Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт", правонаступником якого є Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (зберігач) укладено договір № 0.50/11/104-ХД відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву відповідно до п. 1.1. якого зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Держрезерв України передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1мр (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.7., 2.8. договору зберігач зобов`язався щороку подавати Держрезерву України: станом на 1 січня - звіт форми №12мр до 20 січня наступного за звітним року, станом на 1 липня - інформацію про результати перевірки якості і умов зберігання цінностей, а також про відповідність цінностей цілям, для яких вони призначені за формою, встановленою Держрезервом України до 10 серпня кожного року; щороку разом з річним звітом форми № 12мр подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що Держрезерв України зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України (п. 4.1. договору).

За змістом п. 4.2. договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Держрезервом України та Зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з Держрезервом України кошторису витрат, затверджених Держрезервом України акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати).

У разі, коли Держрезерв України визнає за можливе, відрахування суми витрат

проводиться частинами протягом поточного року.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (до повного виконання нарядів Держрезерву України на відпуск матеріальних цінностей) (п. 7.3. договору).

Судом встановлено, що Державним агентством резерву України шляхом підписання кошторису було погоджено витрати позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву у складському приміщенні контейнерного типу на 2021 рік, відповідно до узгодженого кошторису витрат, сума витрат позивача складає на 2021 рік - 10 556, 42 грн з ПДВ.

Із наявних матеріалів справи слідує, що позивачем листом № 1245/12-01-04/Вих від 22.12.2021 на адресу Держрезерву України було надіслано документи, що підтверджують фактичні витрати зберігача, для проведення розрахунків за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2021 рік.

Так, відповідно до даних звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 2021 рік, витрати БДФ ДП "АМПУ" складають 8 294, 14 грн.

Факт понесення зберігачем витрат зі зберігання матеріальних цінностей за договором підтверджується, в тому числі, актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2021 рік на суму 8 294, 14 грн з ПДВ.

Позивач вказує, що документи, які направлялися на адресу Держрезерву України листом № 1245/12-01-04/Вих від 22.12.2021 (у двох екземплярах) на розгляд та підписання (затвердження), в тому числі акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по Білгород-Дністровській філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за 2021 рік, рахунок на оплату № 301 від 22 грудня 2021 p., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 289 від 22 грудня 2021 p., акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2021-22.12.2021, на адресу зберігача не поверталися, жодних зауважень до зазначених документів відповідач не надав. Крім того, відповідачем жодних заперечень щодо достовірності даних, викладених в тому числі, у звіті про витрати на зберігання матеріальних цінностей за 2021 pік не надано, обсягу фактично понесених витрат не заперечено.

У свою чергу, суд вказує, що докази надіслання вказаних вище листа та документів, а саме, копії опису вкладення в цінний лист, згрупований реєстр відправлення поштової кореспонденції та повідомлення-розписка про вручення відправлення спецзв`язку наявні в матеріалах справи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 0.50/11/104-ХД від 30.04.2013, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч. 1, 2 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Частинами 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв" передбачено, що утримання і розвиток системи державного резерву здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та коштів, одержаних від допоміжної фінансово-господарської діяльності підприємств, установ і організацій системи державного резерву.

За приписами ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою КМУ від 12.04.2002 № 532 (далі -Порядку) сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що сума витрат, що підлягають відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Відповідно до п. 5 Порядку Держрезерв на підставі аналізу статей витрат відповідальних зберігачів щороку визначає середній розмір суми витрат із зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземних газових сховищ, а також зберігання 1 тонни зернових культур в зерносховищі.

Залежно від номенклатури, асортименту та особливостей технології зберігання передбачаються можливі додаткові витрати, пов`язані з обслуговуванням матеріальних цінностей державного резерву, зокрема витрати на консервацію, переміщення, перефарбування тощо.

Розмір додаткових витрат визначається у кожному разі окремо за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем на підставі обґрунтованих фактичних витрат відповідального зберігача.

Відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством (п. 7 Порядку).

Отже, як було встановлено судом вище, відповідачем було погоджено шляхом підписання кошторису витрати позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву у складському приміщенні контейнерного типу на 2021 рік, відповідно до узгодженого кошторису витрат, сума витрат позивача складає на 2021 рік - 10 556, 42 грн з ПДВ.

Факт понесення позивачем витрат зі зберігання матеріальних цінностей за договором підтверджується, в тому числі, актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2021 рік на суму 8 294, 14 грн з ПДВ, який як було встановлено судом вище разом із іншими документами був надісланий відповідачу.

У свою чергу відповідачем жодних заперечень щодо достовірності даних, викладених в тому числі, у звіті про витрати на зберігання матеріальних цінностей за 2021 pік не надано, обсягу фактично понесених витрат не заперечено.

Однак, суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати (відшкодування) витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2021 рік на суму 8 294, 14 грн з ПДВ.

При тому, доводів позивачем, що підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, доказів, щоб свідчили про протилежне, суду не представлено.

Статтею 947 Цивільного кодексу України передбачено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Що стосується здійснених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 177, 24 грн - 3% річних та 1 620, 09 грн - інфляційних втрат.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не надав суду доказів виконання ним своїх обов`язків за договором № 0.50/11/104-ХД від 30.04.2013, а саме, доказів оплати за надані позивачем послуги зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2021 рік на суму 8 294, 14 грн з ПДВ, відсутність в матеріалах справи доказів на спростування заявлених вимог, та відповідно перевіривши наведені в позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позов Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" в особі Білгород-Дніпровської філії Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" підлягає задоволенню та відповідно стягнення з Державного агентства резерву України належить 8 294, 14 грн - основного боргу, 177, 24 грн - 3% річних та 1 620, 09 грн - інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" в особі Білгород-Дніпровської філії Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" (Адміністрації Білгород-Дністровського морського порту) - задовольнити.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (03057, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд, ідентифікаційний код 37472392) на користь Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" (01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код 38727770) в особі Білгород-Дніпровської філії Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" (Адміністрації Білгород-Дністровського морського порту) (67700, обл. Одеська, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 81, ідентифікаційний код 38728376) основний борг в сумі 8 294 (вісім тисяч двісті дев`яносто чотири) грн 14 коп., 3% річних в сумі 177 (сто сімдесят сім) грн 24 коп., інфляційні втрати в сумі 1 620 (одна тисяча шістсот двадцять) грн 09 коп. та судовий збір в сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят один) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 16.01.2023 (після виходу з відпустки та відрядження)

Суддя Дмитро БАРАНОВ