РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2023Справа № 910/9585/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРВАРД"

про стягнення 314 929,05 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРВАРД" (далі - відповідач) про стягнення 314 929,05 грн (251 028,72 грн - основний борг, 40 021,59 грн - інфляційні втрати, 23 878,74 грн - пеня).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 384 від 10.08.2021 в частині оплати наданих послуг у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 відкрито провадження у справі № 910/9585/22 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 28.09.2022 була отримана позивачем 28.10.2022.

Відповідачу копія вказаної ухвали суду направлена за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте поштове відправлення за № 773 повернуто до суду з довідкою відділення поштового зв`язку, в якому причиною невручення поштового відправлення зазначено «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, ухвалу суду від 28.09.2022 оприлюднено на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 29.09.2022.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення..

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

10.08.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки продукції № 384, за умовами якого постачальник продає та поставляє, а покупець купує та оплачує на умовах та в порядку, визначених цим договором, товар в асортименті та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях, прайс-листах) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.2 договору загальна сума цього договору відповідає загальній сумі всіх накладних, на підставі яких здійснюється постачання товару, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 3.3 договору покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію поставленого постачальником товару протягом (не пізніше) 21 календарного дня з моменту передачі такої партії товару.

Як погоджено сторонами в п. 8.5 договору, останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 01.09.2023, а у фінансовій частині - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем у період з 17.08.2021 по 04.12.2022 на підставі видаткових накладних, копії яких долучено до позову, поставлено відповідачу товар на загальну суму 423 207,04 грн.

Відповідачем у період з 24.11.2021 по 31.01.2022 оплачено такий товар частково в розмірі 172 178,32 грн, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, як зазначає позивач, враховуючи відсутність конкретного призначення платежу у таких платіжних дорученням, зарахування коштів в рахунок оплати товару ним здійснено в порядку хронологічного утворення заборгованості у відповідача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2022 позивач звертався до відповідача з вимогою-претензією, в якій вимагав протягом семи днів з дня отримання вимоги сплатити заборгованість за поставлений товар.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем вимоги претензії не виконані, кошти за отриманий товар не сплачено.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як погоджено сторонами в п. 3.3 договору, покупець оплачує товар протягом (але не пізніше) 21 календарного дня з моменту поставки.

Під час розгляду даної справи, сторонами не надано доказів оплати відповідачем товару на загальну суму 251 028,72 грн, за вказаних обставин суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача основного боргу в заявленому до стягнення розмірі обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 40 021,59 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд вважає його арифметично вірним, а відтак, вимоги про стягнення з відповідача 40 021,59 грн втрат від інфляції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 23 878,74 грн пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження для нарахування пені розміром подвійної облікової ставки НБУ встановлено в ст. 3 ЗУ «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до п. 5.3 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу і весь період прострочення та, крім того, 20% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що такий розрахунок виконано позивачем з урахуванням обмежень, встановлених ч. 6 ст. 232 та ст. 343 Господарського кодексу України, є арифметично вірним, а відтак вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРВАРД" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 72, код 42414416) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, код 36001805) основний борг в розмірі 251 028,72 (двісті п`ятдесят одну тисячу двадцять вісім грн 72 коп.), пеню в розмірі 23 878,74 грн (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят вісім грн 74 коп.), втрати від інфляції в розмірі 40 021,59 грн (сорок тисяч двадцять одну грн 59 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 723,94 грн (чотири тисячі сімсот двадцять три грн 94 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення підписано 17.01.2023.

Суддя О.Г. Удалова