РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2023 року м. Чернігів справа № 927/974/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С.Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 40, офіс 315 ()
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕСНА-ТРАНС" 14020, м. Чернігів, вул. Шевченка, 162-а ()
про стягнення 29 518 грн. 20 коп.

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2022 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕСНА-ТРАНС" про стягнення 19 549,20 грн. нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 9 969,00 грн відсотків за безпідставне набуття та/або збереження грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання по поверненню грошових коштів, отриманих ним від ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" (АТ "К.ЕНЕРГО") згідно платіжних доручень в сумі 106 550,00 грн. у період з січня по грудень 2018 року в якості попередньої оплати за послуги експерта, які фактично надані не були.

При цьому, позивач вказує, що лише 20.09.2022 на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 25.05.2022 у справі № 925/297/22 відповідачем були повернуті товариству грошові кошти в сумі 106 550,00 грн., тобто у період з 01.02.2022 (з урахуванням відповідних претензій) до 19.09.2022 відповідач користувався грошовими коштами без достатньої правової підстави.

Щодо наявності права на звернення до суду з даним позовом позивач зазначає, що 02.08.2021 між ним та Акціонерним товариством "К.ЕНЕРГО" (щодо якого Господарським судом Донецької області відкрито провадження у справі № 905/1965/19 про банкрутство) був підписаний акт про придбання майна на аукціоні, на підставі якого позивач отримав право вимоги щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання в розмірі 106 550,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.11.2022, зокрема:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

встановлений процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

роз`яснено сторонам, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Вказана вище ухвала суду від 14.11.2022 отримана відповідачем 17.11.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 410.

05.12.2022, у встановлений судом процесуальний строк (зданий для відправки до відділення поштового зв`язку 02.12.2022), відповідачем до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 30.11.2022 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що товариство не погоджується з доводами позивача та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також 05.12.2022 відповідачем до Господарського суду Чернігівської області подано клопотання від 30.11.2022 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Подання даного клопотання відповідач обґрунтовує тим, що він заперечує проти заявлених позовних вимог, дана справа є важливою для нього, а також тим, що з урахуванням фінансового становища товариства ціна позову є суттєвою.

Дослідивши зміст даного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного:

як вже було вказано вище, діюче законодавство України передбачає право суду відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування відповідних умов.

Так, постановляючи вищевказану ухвалу суду від 14.11.2022, суд встановив, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто фактично дана справа є малозначною.

Щодо характеру спірних правовідносин та предмету доказування у даній справі, то як вже було вказано вище, предметом даного спору є стягнення інфляційних нарахувань та відсотків за користування відповідачем у період з 01.02.2022 до 19.09.2022 грошовими коштами без достатньої правової підстави.

При цьому, обставини, за яких між сторонами виникли спірні правовідносини, встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.05.2022 у справі № 925/297/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022, і в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказуванню при розгляді даної справи.

05.12.2022 відповідачем до Господарського суду Чернігівської області подано клопотання від 30.11.2022 про залучення арбітражного керуючого Паркулаба В.Г. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В обґрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що на його переконання, арбітражний керуючий Паркулаб В.Г. без заявлення вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕСНА-ТРАНС" щодо повернення ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" сум дебіторської заборгованості продав неіснуючий актив позивачу, оскільки виготовлення висновків спеціалістів відповідачем надавались.

Також відповідач вважає, що арбітражний керуючий Паркулаб В.Г. зможе надати пояснення щодо факту звернення ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" до Держпродспоживслужби з метою вчинення реєстраційних дій з використанням висновків спеціаліста, виготовлених відповідачем.

Розглянувши дане клопотання, суд залишив його без задоволення, оскільки звертаючись з ним відповідач не обґрунтував яким чином рішення у даній справі вплине на права та обов`язки арбітражного керуючого Паркулаба В.Г. щодо однієї із сторін по справі.

Крім того, суд враховує, що звертаючись з даним клопотанням, відповідачем не вказано на стороні кого (позивача або відповідача) слід залучити арбітражного керуючого Паркулаба В.Г. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 09.12.2022 суд залишив без задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕСНА-ТРАНС" про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та про залучення арбітражного керуючого Паркулаба В.Г. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

12.12.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача № 06-3/12 від 06.12.2022.

16.12.2022 від відповідача надійшли заперечення в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.05.2022 по справі № 925/297/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Десна-Транс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 106550,00 грн заборгованості, 1704,80 грн інфляційних втрат, 455,39 грн 3% річних та 2481 грн судового збору.

Вказаним рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.05.2022 по справі № 925/297/22 встановлено, що у період з січня до грудень 2018 року Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (після зміни назви - Акціонерне товариство "К.Енерго") було перераховано на користь ТОВ "Десна-Транс" грошові кошти у загальному розмірі 106550,00 грн попередньої оплати за надання послуг експерта, що підтверджується платіжними дорученнями:

від 25.01.2018 № на суму 945,00 грн з призначенням платежу: "01402162/6 КЕ Передоплата за висновок експерта на механізми зг. р.ф. №26-4 від 11.01.18, без ПДВ";

від 25.01.2018 № на суму 2555,00 грн. з призначенням платежу: "01402162/6 КЕ Передоплата за висновок експерта на механізми, зг. р.ф. №26-4 від 11.01.18, без ПДВ";

від 20.09.2018 № на суму 4500,00 грн з призначенням платежу: "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-103 від 17.09.2018, без ПДВ";

від 21.09.2018 № на суму 8550,00 грн з призначенням платежу: "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-104 від 19.09.2018, без ПДВ";

від 03.10.2018 № на суму 5850,00 грн з призначенням платежу: "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-111 від 27.09.2018, без ПДВ";

від 03.10.2018 № на суму 5850,00 грн з призначенням платежу: "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-112 від 27.09.2018, без ПДВ";

від 03.10.2018 № на суму 8550,00 грн з призначенням платежу: "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-110 від 27.09.2018, без ПДВ";

від 22.10.2018 № на суму 5850,00 грн з призначенням платежу: "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-117 від 10.10.2018, без ПДВ";

від 07.12.2018 № на суму 31050,00 з призначенням платежу: "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-155 від 06.12.2018, без ПДВ";

від 11.12.2018 № на суму 1800,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно рахунку №26-159 від 10.12.2018 за технічне випробовування та дослідження, висновок спеціаліста, без ПДВ";

від 12.12.2018 № на суму 31050,00 грн з призначенням платежу "0102162/6 КЕ висновок спеціаліста зг.рах. №26-156 від 06.12.2018 без ПДВ" (а.с. 12-22).

24.09.2020 постановою Господарського суду Донецької області у справі № 905/1965/19 Акціонерне товариство "К.Енерго" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Паркулаба В.Г.

27.07.2021 згідно з протоколом проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-07-16-000066-1 від 27.07.2021 з продажу майна в процедурі банкрутства АТ "К.Енерго" (ідентифікаційний ), порушеній Господарським судом Донецької області (справа № 905/19665/19), реалізовано право вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду на суму 38940309,12 грн; переможцем аукціону з ціною реалізації 70928,93 грн визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс".

02.08.2021 оператором електронного аукціону Товариством з обмеженою відповідальністю "Е-Тендер" на рахунок АТ "К.Енерго" перераховано грошові кошти у сумі 70928,93 грн в якості оплати активу, придбаного з аукціону, що підтверджується платіжним дорученням від 02.08.2021 № 11815 з призначенням платежу "Перерахування залишку гарантійного внеску зг. прот. №UA-PS-2021-07-16-000066-1 від 27.07.2021, компанія Ніко-Тайс ТОВ, 38039872, баз ПДВ".

02.08.2021 між Акціонерним товариством "К.Енерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко-Тайс", на підставі протоколу проведення електронного аукціону від 27.07.2021 № UA-PS-2021-07-16-000066-1, підписано акт про придбання майна на аукціоні, яким засвідчено передачу права грошової вимоги на загальнодебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду, на загальну суму 38940309,12 грн (в тому числі права вимоги виконання ТОВ "Десна-Транс" грошового зобов`язання щодо повернення грошових коштів за ненадані послуги та/або невиконані роботи у розмірі 106550,00 грн).

Таким чином, з огляду на дотримання АТ "К.Енерго" та ТОВ "Ніко-Тайс" при передачі вимог положень ст. 514 Цивільного кодексу України, позивач є належним правонаступником АТ "К.Енерго" у правовідносинах із ТОВ "Десна-Транс" та новим кредитором останнього.

10.01.2022 позивач направив на адресу ТОВ "Десна-Транс" вимогу № 10-5/01 з повідомленням про нового кредитора та про повернення грошових коштів за ненадані та/або невиконані послуги експерта, які були попередньо сплачені згідно платіжних доручень від 25.01.12018 № та №, від 20.09.2018 №, від 21.09.2018 №, від 03.10.2018 № та №, від 22.10.2018 №, від 07.12.2018 №, від 11.12.2018 №, від 12.12.2018 № у загальному розмірі 106550,00 грн. Вимога останнім була отримана 25.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №167, однак залишено без задоволення та реагування.

Суд встановив, що за правовою природою укладена між сторонами угода є договором про надання послуг, що відповідає ст. 901 Цивільного кодексу України, за змістом якої за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Загальні умови виконання господарських зобов`язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд при розгляді справи № 925/297/22 прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про стягнення грошових коштів у сумі 106550,00 грн за ненадані (невиконані) послуги експерта заявлено правомірно та задовольнив їх.

Наразі, суд зазначає, що частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі № 910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», no. 24465/04, від 19.02.2009р., «Пономарьов проти України», no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі № 925/297/22, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

А тому посилання відповідача у відзиві на наявність у нього доказів щодо факту надання послуг з виготовлення висновків спеціаліста, а отже і відсутності боргу перед позивачем суд не приймає до уваги.

21.06.2022 Господарським судом Черкаської області на виконання рішення господарського суду від 25.05.2022 у справі № 925/297/22 було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА-ТРАНС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 106550,00 грн заборгованості, 1704,80 грн інфляційних втрат, 455,39 грн трьох процентів річних та 2481,00 грн судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. від 16.09.2022 відкрито виконавче провадження № 69874783 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області по справі № 925/297/22 від 21 червня 2022 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА-ТРАНС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 106 550,00 грн основного боргу, 1 704,80 грн інфляційних втрат, 455,39 грн трьох процентів річних та 2 481,00 грн судового збору. Всього - 111 191,19 грн.

Під час виконавчого провадження № 69874783 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області по справі № 925/297/22 від 21 червня 2022 року приватним виконавцем були стягнено грошові кошти у повному обсязі відповідно до наказу суду на підставі платіжного документу № 10287 від 20 вересня 2022 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача за 20 вересня 2022 року.

Постановою від 20.09.2022 року закінчено виконавче провадження № 69874783 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області по справі № 925/297/22 від 21 червня 2022 року.

Таким чином, грошове зобов`язання TOB «ДЕСНА-ТРАНС» перед TOB «Компанія «НІКО-ТАЙС» у розмірі 106 550,00 грн було виконано 20 вересня 2022 року.

В статті 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Правовий аналіз положень статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт).

Позивачем заявлено до стягнення 19 549,20 грн інфляційних втрат за період березень - вересень 2022 року.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 19549,20 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 9969,00 грн процентів за користування безпідставно збереженими грошовими коштами за період з 26.03.2022 по 19.09.2022.

Згідно статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що законодавцем передбачено можливість застосування приписів статті 536 ЦК України у разі встановлення розміру відсотків - у договорі чи спеціальному законі.

Відповідно до частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України в разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

На обґрунтування наявності правових підстав для нарахування процентів річних у розмірі облікової ставки НБУ позивач посилався на необхідність застосування статей 8, 1048 Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

Водночас, передбачене статтею 536, частиною третьою статті 693, частиною першою статті 1048, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України право сторін на встановлення плати за користування грошовими коштами (попередньою оплатою, позикою) з урахуванням положень статті 6 та частини першої статті 627 Цивільного кодексу України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів і порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати.

Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у пункті 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів домовленості сторін про розмір процентів за користування грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України, а в законі такий розмір процентів за користування коштами, отриманими у якості попередньої оплати за надання послуг, прямо не встановлений.

Разом з тим, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань.

З огляду на наведене, вимоги позивача в частині позову про стягнення 9969,00 грн. відсотків за безпідставне набуття та збереження грошових коштів є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Окремо суд, звертає увагу на таке.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив не застосовувати до відповідача заходи відповідальності через дію форс-мажорних обставин через військову агресію російської федерації та активні бойові дії на території Чернігівської області.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів.

Відповідач до матеріалів справи надав лист Чернігівської окружної прокуратури №22022-010вих22 від 29.09.2022, який підтверджує, що заява ПрАТ «Чернігіврайагропромтехніка» (з яким у відповідача укладено договір оренди приміщення) щодо вчинення кримінальних правопорушень долучена до матеріалів кримінального провадження №0000010 від 28.02.2022 і що представника ПрАТ «Чернігіврайагропромтехніка» залучено в якості потерпілого.

Проте відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина) тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

До того ж суд зазначає, що як встановлено рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/297/22 останнім днем строку виконання відповідачем свого зобов`язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів є 01.02.2022 року, тобто строк виконання основного зобов`язання настав до початку військової агресії, що виключає можливість посилання відповідача на виникнення форс-мажорних обставини та неможливість виконання обов`язку з оплати відповідних нарахувань, які виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням основного зобов`язання.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1643,11 грн. судового збору.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕСНА-ТРАНС" про стягнення 29518,20 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕСНА-ТРАНС" (; 14020, м. Чернігів, вул. Шевченка, 162-а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (; 03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 40, офіс 315) 19549,20 грн інфляційних, 1643,11 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2023.

Суддя А.С.Сидоренко