ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/12523/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - Калениченко П.А. (керівник), Неволіна А.Ю. (адвокат),

відповідача - Терземан Д.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022

за позовом громадської спілки "Український музичний альянс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ"

про стягнення 2 561 365, 79 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

1.1. Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" правонаступником якого згідно з ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2020 є громадська спілка "Український музичний альянс" (далі - ГС "Український музичний альянс", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" (далі - ТОВ "МТІ", відповідач) про стягнення 2 561 365, 79 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, імпортованих відповідачем, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, передбачених частиною другою статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон №3792).

1.2. Позовні вимоги з посиланням на умови договору про виплату відрахувань (відсотків) від 16.06.2016 та приписи частини другої статті 42 Закону №3792 мотивовано здійсненням ТОВ "МТІ" у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 імпорту на митну територію України обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (планшетних комп`ютерів, ноутбуків, дисків для лазерних систем зчитування, жорстких дисків, флеш-карток, карт пам`яті, запам`ятовувальних пристроїв на жорстких дисках).

2. Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2019, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №910/12523/18 позов об`єднання підприємств "Український музичний альянс" до ТОВ "МТІ" задоволено частково; стягнуто з ТОВ "МТІ" на користь об`єднання підприємств "Український музичний альянс" 63 911,96 грн - відрахувань (відсотків) та 958,68 грн - судового збору, в іншій частині в позові відмовлено.

2.2. Постановою Верховного Суду від 28.01.2020 рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 року у справі №910/12523/18 скасовано; справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

2.3. У постанові від 28.01.2020 Верховний Суд зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій зроблені передчасно, без повного дослідження усіх зібраних у справі доказів та з`ясування необхідних фактичних обставин справи, оскільки з наявного в матеріалах справи висновку експертів від 13.05.2019 №012/19 вбачається, що на дослідження було надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного в матеріалах справи та наданій ДФС інформації. Крім того, Верховним Судом зазначено, що дослідження було проведено лише за 22 позиціями обладнання, в той час як з наданої ДФС інформації випливає, що відповідачем було ввезено на митну територію України 477 позицій обладнання/устаткування у період з 01.01.2018 по 30.06.2018.

2.4. При ввезенні на митну територію України обладнання/устаткування, до кожного окремого товару додається технічна документація. Така документація зберігається виключно у імпортера в силу митного законодавства України. Таким чином, Верховний Суд наголосив, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, що унеможливлює самостійне отримана їх позивачем. Тобто Верховний Суд наголосив на необхідності надання саме відповідачем підтверджуючих або спростовуючих доводи позивача документів.

2.5. За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2021 (суддя Щербаков С.О.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 (колегія суддів: Копитова О.С., Поляков Б.М., Грек Б.М.), позовні вимоги ГС "Український музичний альянс" задоволено; стягнуто з ТОВ "МТІ" на користь ГС "Український музичний альянс" 2 561 365,79 грн - відрахувань, 38 420,49 грн - судового збору, 13 826,85 грн - судового збору за подання апеляційної скарги та 74 923,61 грн - судового збору за подання касаційної скарги.

2.6. Судові акти попередніх інстанцій з посиланням на порушення відповідачем частини п`ятої статті 42 Закону №3792, статей 11, 509, 525, 526, 530, 610, 614, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 2, 13, 174, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), мотивовано наявністю підстав для задоволення позову

2.7. Обґрунтовуючи прийняте у справі рішення, місцевий суд з яким погодився суд апеляційної інстанції зазначив про те, що суд неодноразово зобов`язував відповідача надати всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання, ввезеного ТОВ "МТІ" на митну територію України в період з 01.01.2018 по 30.06.2018. у тому числі на вимогу експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах. Проте, відповідачем така інформація на виконання вимог суду у повному обсязі надана не була, у зв`язку з чим дослідження проведено експертами лише щодо частини обладнання.

2.8. Суди не прийняли до уваги твердження відповідача стосовно того, що технічно-експлуатаційна документація знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет, оскільки експертиза проводиться на підставі документів наявних у матеріалах справи.

2.9. Таким чином, враховуючи що відповідачем не було надано на вимогу суду всю технічно-експлуатаційну документацію обладнання ввезеного ТОВ "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 та приймаючи до уваги, що така документація для визначення точного розміру відрахувань знаходиться у відповідача, а останній ухиляється від її надання, суд з урахування положень частини четвертої статті 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві відрахування за імпортовані товари за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 під час розмитнення останніх у визначеному позивачем розмірі 2 561 365, 79 грн.

3. Стислий виклад вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ "МТІ" (далі - скаржник) звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 зі справи №910/12523/18 скасувати; позовну заяву залишити без розгляду.

4. Аргументи учасників справи

4.1. Доводи касаційної скарги

4.1.1. Касаційна скарга ТОВ "МТІ" подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судом першої інстанції після апеляційного перегляду справи апеляційною інстанцією, з урахуванням вимог пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

4.1.2. Так, в обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судами положень статті 42 Закону №3792.

4.1.3. За доводами скаржника, судом апеляційної інстанції безпідставно було застосовано положення статті 42 Закону №3792 та не враховано, що положення цієї статті містять обов`язок імпортерів сплачувати відрахування безпосередньо уповноваженій організації колективного управління.

4.1.4. Судами попередніх інстанцій не враховано обставини, що рішенням Окружного адміністративного суду місті Києва від 03.07.2020, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 у справі №640/7679/20, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 21.12.2019 про акредитацію організації колективного управління ГС "Український музичний альянс" у сфері обов`язкового колективного управління - відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - ГС "Український музичний альянс".

4.1.5. Судами також не взято до уваги встановлені у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 зі справи №640/7679/20 обставини щодо: оголошення та проведення Міністерством відкритого конкурсу для визначення акредитованої організації колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління (відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників), у тому числі і прийняття рішення, яким акредитовано організацію колективного управління ГС "Український музичний альянс" та наказу від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління". Враховуючи наведені обставини, відповідно до положень пункту 2 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" свідоцтво від 20.12.2007 №2/У втратило чинність з 28.10.2019.

4.1.6. З огляду на зазначене вище, висновок судів попередніх інстанцій про чинність свідоцтва від 20.12.2007 №2/У, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - об`єднанню підприємств "Український музичний альянс" є таким, що не відповідає положенням абзацу третього пункту 3 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

4.1.7. Скаржник наголошує на тому, що під час вирішення даного спору необхідно врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.11.2022 зі справи №910/7169/18 у яких Суд зазначив, що оскільки позовні вимоги стосуються стягнення відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, імпортованих відповідачем, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, передбачених частиною другою статті 42 Закону №3792 і, які в силу положень частини п`ятої статті 42 цього Закону підлягають перерахуванню на користь уповноваженої організації колективного управління та з урахуванням обставин щодо скасування наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - ГС "Український музичний альянс" такі вимоги не підлягають розгляду по суті, оскільки позивач фактично не має повноважень на звернення до суду за такими вимогами.

4.1.8. Також ТОВ "МТІ"зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що зобов`язання щодо сплати відрахувань виникло в силу закону та не пов`язано з укладанням договору.

4.1.9. Також, за твердженням скаржника, під час розгляду справи, судами не надано належної оцінки об`єму статутних повноважень позивача, що не передбачає (виключає) права ГС "Український музичний альянс" після її реорганізації здійснювати діяльність як "уповноважена" організація колективного управління. При цьому представник відповідача під час розгляду справи апеляційним судом у судовому засідання від 16.11.2022 просив суд приділити особливу увагу саме статуту позивача.

4.1.10. Скаржник наголошує на тому, що починаючи з 2019 року діяльність позивача, як організації колективного управління, здійснюється у відповідності до положень Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", а тому розподіл та виплату винагороди правовласникам, у тому числі стягнуту у примусовому порядку, позивач зобов`язаний здійснювати лише з дотриманням порядку визначеного цим Законом та у відповідності до положень Статуту (пункт 3 абзацу 2 частини шостої статті 12 Закону). Зазначеним підтверджується, що дія Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" щодо розподілу та виплати винагороди також розповсюджується і на спірні правовідносини, оскільки розподіл та виплата відрахувань за період 2018 року мають бути проведені виключно на підставі норм цього Закону.

4.1.11. Факт припинення повноважень позивача як уповноваженої організації колективного управління, що вправі здійснювати збір та розподіл спірних відрахувань також засвідчує факт припинення дії договору відповідно до умов пункту 4.2 договору. Водночас навіть за умови чинності договору, головною умовою діяльності у сферах обов`язкового та розширеного колективного управління, є наявність правових підстав для здійснення організаціями колективного управління збирання, розподілу та виплати винагороди правовласникам у відповідності до норм Закону України "Про авторське право і суміжні права", однак, як встановлено Верховним Судом у справі №910/7169/18, такі повноваження у ГС "Український музичний альянс" відсутні.

4.2. Доводи, зазначені у відзиві на касаційну скаргу

4.2.1. ГС "Український музичний альянс" подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило рішення місцевого і постанову апеляційного господарських судів зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

4.2.2. У відзиві на касаційну скаргу ГС "Український музичний альянс" зазначає про те, що відносини, щодо яких виник спір між сторонами цієї справи, датуються укладеним між сторонами договором 16.06.2016, а також безпосереднім ввезенням відповідачем на митну територію України записуючого обладнання та інших матеріальних носіїв в період з 01.01.2018 по 30.06.2018.

4.2.3. Позивач зазначає про те, що дійсно під час розгляду справи судом змінилось правове регулювання відносин у сфері приватного копіювання - 22.07.2018 набрав чинності Закон України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" (далі - Закон №2415). Водночас відповідач у касаційній скарзі безпідставно зазначає про те, що у розділі VI "Прикінцеві і перехідні положення" названого Закону зазначається, нібито станом на час прийняття оскаржуваних судових рішень діють нові правила щодо діяльності організацій колективного управління, однак таких чи схожих тверджень даний Закон не містить.

4.2.4. За твердженням позивача, відповідно до пункту 1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" названого закону, останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, а в частині функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторських і суміжних прав з 01.07.2019.

4.2.5. Отже, для вирішення питання застосування чи незастосування Закону №2415 до спірних правовідносин має значення лише момент їх виникнення між позивачем та відповідачем, а не час їх перспективного існування, продовження, припинення тощо. Саме тому до спірних правовідносин дія Закону №2415 застосовуватися не може, як власне і припиняти їх. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №58/505.

4.2.6. Також ГС "Український музичний альянс" зазначає про те, що посилання відповідача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 зі справи №640/7679/20, щодо акредитації позивача, у даному випадку, не впливає на вирішення саме цієї господарської справи, оскільки втрата позивачем акредитації, жодним законом не визначена, як підстава припинення зобов`язання, яке виникло до цієї події, як того вимагає частина перша статті 598 ЦК України.

4.2.7. Стягнення з відповідача заборгованості за укладеним договором саме позивачем як уповноваженою організацією та стороною цього договору відповідає суті домовленості, яка ним встановлена. Поряд з тим вказівка відповідача на припинення дії договору не скасовує зобов`язання, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього договору і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

4.2.8. У відзиві на касаційну скаргу ГС "Український музичний альянс" також заявлено клопотання про передачу справи №910/12523/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

4.2.9. Крім того у відзиві на касаційну скаргу позивачем заявлено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу.

5. Розгляд заяв і клопотань

5.1. Стосовно заявленого позивачем у відзиві на касаційну скаргу клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів зазначає таке.

5.2. Так, в обґрунтування поданого клопотання ГС "Український музичний альянс" зазначає про те, що виключною правовою проблемою, що потребує розв`язання Великою Палатою Верховного Суду є наявність спірних питань щодо можливості/неможливості застосування до спірних правовідносин положень Закону №2415, а саме:

- нові правила щодо діяльності організацій колективного управління діють на час прийняття оскаржуваних рішень чи Закон №2415 застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності?

- чи може протиправна подія конкурсу на акредитацію організації колективного управління, що визначена у рішенні суду, яке набрало законної сили, створювати будь-які правомірні наслідки, зокрема, до правовідносин які виникли до набрання чинності Закону №2415 який встановлює проведення таких конкурсів?

- яка подія є визначальною для вирішення питання втрати чинності свідоцтва про уповноваження організації колективного управління відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2415?

5.3. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України Суд, керуючись внутрішнім переконанням у кожному конкретному випадку оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права. При цьому наявність виключної правової проблеми надає Суду право та, як наслідок, не покладає на нього обов`язку передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

5.4. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

5.5. Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №757/21639/15-ц, від 28.10.2020 у справі №906/677/19).

5.6. Водночас заявником не наведено достатніх аргументів на підтвердження невизначеності поставлених ним правових питань на нормативному рівні, неможливості подолання проблеми за допомогою наявних процесуальних механізмів. Аргументи позивача зводяться, насамперед, до наявності значної кількості інших спорів з подібними обставинами, проте наведена ним справа №910/7169/18 з результатом її розгляду не дає підстав для висновку про те, що існує неоднакова та суперечлива судова практика з відповідних питань, відповідно, що існує виключна правова проблема у невизначеній кількості спорів.

5.7. Зазначені в клопотанні ГС "Український музичний альянс" питання можуть бути вирішені під час розгляду цієї справи колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до її повноважень залежно від встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи.

5.8. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ГС "Український музичний альянс" про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з свідоцтвом від 20.12.2007 №2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - об`єднанню підприємств "Український музичний альянс" та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджуються обставини щодо правонаступництва ГС "Український музичний альянс". Зокрема, суди встановили, що позивач є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

6.2. Так, судами установлено, що 16.06.2016 між об`єднанням підприємств "Український музичний альянс" (далі - альянс) та ТОВ "МТІ" (далі - імпортер) укладено договір про виплату відрахувань (відсотків), умовами якого передбачено, що імпортер зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, сплачувати альянсу відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених ним на митну територію України у звітному кварталі, в розмірі, встановленому додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 №992 "Про розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - постанова КМУ №992) за виключенням, встановленим сторонами в пункті 9.2 договору. Відрахування (відсотки) сплачуються у гривні, виходячи з курсу валют Національного Банку України, встановленого на день митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв. Сторони мають право погодити окремою додатковою угодою відстрочення/розстрочення сплати відрахувань (відсотків).

6.3. Відповідно до пункту 2.2 договору, альянс зобов`язується прийняти відрахування (відсотки) від імпортера для їх подальшого розподілу і виплати між авторами, виконавцями, виробниками фонограм і відеограм та іншими суб`єктами авторського права і суміжних прав.

6.4. Згідно з умовами розділу 1 договору, відрахування (відсотки) - це форма виплати винагороди на користь суб`єктів авторського права і суміжних прав за відтворення на території України фізичними особами в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах або відеограмах, а також аудіовізуальних творів.

6.5. У пункті 5.1. договору сторони погодили, що імпортер зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати альянсу інформацію про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі із зазначенням: найменування обладнання і матеріальних носіїв (включаючи торговельну марку товару, модель, інші ідентифікаційні особливості); код обладнання і матеріальних носіїв згідно з УКТЗЕД; кількість обладнання і матеріальних носіїв; вартість обладнання і матеріальних носіїв, що зазначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті), рахунку-фактурі чи інвойсі; відсоток відрахувань, що визначений постановою №992 для кожної ввезеної категорії обладнання і матеріальних носіїв; розмір відрахувань (відсотків), що повинен бути сплачений імпортером.

6.6. Інформація вказана у пункті 5.1 цього договору повинна надаватися у письмовій формі з відбитком печатки імпортера та підписом уповноваженої особи за формою, погодженою сторонами додатком № 1 до цього договору (пункт 5.2 договору).

6.7. Пунктом 5.3 договору передбачено, що на вимогу альянсу імпортер повинен підтвердити інформацію, визначену пункті 5.1 цього договору, шляхом подання належним чином засвідчених копій митних декларацій про ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України.

6.8. За умовами пункту 5.4 договору, у випадку ввезення імпортером на митну територію України товарів, перелік яких визначено постановою КМУ №992, що є професійними, не призначеними для використання в домашніх умовах, імпортер зобов`язаний повідомити про це альянс та на вимогу альянсу надати цьому документальне підтвердження.

6.9. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Дія цього договору буде щоразу автоматично продовжуватися на один рік, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання припинити його дію на наступний рік, не пізніше як за один місяць до його початку (пункти 8.1, 8.2 договору).

6.10. Відповідно до пункту 9.2 договору, всі права і обов`язки за даним договором поширюються на строк, починаючи з 01.01.2015. Обов`язок імпортера щодо сплати відрахувань за 2015 рік визначається в сумі 100 000,00 грн та підлягає сплаті протягом 20 календарних днів з моменту підписання даного договору. Обов`язок імпортера щодо сплати відрахувань за перший і другий квартал 2016 року визначається в розмірі 50 000,00 грн та підлягає сплаті до 30.06.2016. Сторони зобов`язуються протягом 5 календарних днів письмово повідомляти одна одну про зміну місцезнаходження, банківських реквізитів, уповноважених осіб, характеру діяльності, про реорганізацію або припинення своєї діяльності.

6.11. Як встановлено судами , позивач звертаючись до суду з позовом зазначив про те, що відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний був надати позивачу інформацію, вказану у пункті 5.1 договору за 1 квартал 2018 року до 15.04.2018 року; за 2 квартал 2018 року - до 15.07.2018 року, а також у вказані строки сплатити відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених відповідачем на митну територію України.

6.12. Позивач також вказував про те, що відповідачем у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 імпортовано на митну територію України товари (обладнання і матеріальні носії), із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом №3692, а саме: планшетні комп`ютери з кодом згідно з УКТЗЕД ; ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ; диски для лазерних систем зчитування з кодом згідно з УКТЗЕД ; жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" з кодом згідно з УКТЗЕД ; флеш-картки, карти пам`яті з кодами згідно з УКТЗЕД та ; запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках з кодом згідно з УКТЗЕД .

6.13. У зв`язку наведеними вище обставинами, позивач звертався до відповідача з вимогою від 28.08.2018 №01-28/08/18, в якій просив відповідача надати відомості про факти митного оформлення імпортованих ТОВ "МТІ" у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 товарів, визначених додатком до Постанови КМУ №992 із зазначенням наступної інформації: номер, тип і дату митної декларації; дату ввезення товару на митну територію України; код товару з УКТЗЕД; назву (опис) товару; вартість товару, заявлену ТОВ "МТІ".

6.14. Проте, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, інформацію не повідомив.

6.15. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачем зазначено, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання щодо виплати відрахувань з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, розмір яких становить 2 561 365, 79 грн.

6.16. Для підтвердження даних обставин судом першої інстанції було витребувано у Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) відомості про факти митного оформлення у митному режимі імпорту ТОВ "МТІ" у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 товарів, визначених додатком до постанови КМУ №992.

6.17. В матеріалах справи міститься лист Державної фіскальної служби України від 02.11.2018 №19966/5/99-99-11-04-02-16 з інформацією на виконання ухвали суду від 24.09.2018.

6.18. Для з`ясування питань, які виникли в ході судового розгляду справи, зокрема, для встановлення товарів, що відповідають вимогам, передбаченим частиною п`ятою статті 42 Закону №3792, та під час ввезення яких на територію України імпортери сплачують відрахування, що є предметом спору у цій справі, місцевим судом призначено судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів. Проведення експертизи доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

6.19. За результатами проведення комплексної комп`ютерно-технічної судової експертизи та судово-економічної експертизи у справі №910/12523/18 судовими експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Самелюк О.С., Собін О.К. та Дідоборщ В.А. складено висновок від 13.05.2019 № 012/19, відповідно до якого експертами зроблено висновки про те, що в об`ємі наданих документів, частково підтверджується розмір відрахувань, які сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови КМУ №), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного ТОВ "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 з кодами УКТЗЕД становить - 63 911, 96 грн, з них: за ноутбуками - 12 390, 74 грн; за планшетами - 38 775, 84 грн; запам`ятовувальні пристрої - 12 745, 38 грн. Також судові експерти зазначили, що надати відповідь щодо загального розміру відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами за обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови КМУ № 992), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного ТОВ "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 із кодами УКТЗЕД не надається за можливе, у зв`язку з відсутністю повного комплекту документів.

6.20. Крім того, у висновку від 13.05.2019 № 012/19 судові експерти зазначили, що на дослідження надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та у наданій ДФС інформації (розгорнуті відомості наведені у таблиці 2 висновку експерта).

6.21. Під час нового розгляду справи, приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 28.01.2020, місцевим судом зобов`язано ТОВ "МТІ" у строк до 07.04.2020 надати суду всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання/устаткування (477 позицій згідно інформації наданої ДФС листом від 02.11.2018 №19966/5/99-99-11-04-02-16), ввезеного відповідачем на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, на електронному носії.

6.22. На виконання вимог ухвали суду, 31.03.2020 до суду першої інстанції відповідачем подано пояснення, в яких зазначено, що у матеріалах справи наявна вся технічно-експлуатаційна документація до обладнання, ввезеного ТОВ "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018. До вказаних пояснень відповідачем додано СD-диск з файлами технічно-експлуатаційної документації. Крім того, ТОВ "МТІ" до місцевого суду подано додаткові пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що цифра 477 не відноситься до кількості товарних позицій, а є загальною кількістю строк у файлі "Розрахунок МТІ з відрахуваннями.xls", який подано позивачем разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог.

6.23. Також приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 28.01.2020 та обставини надання відповідачем додаткових матеріалів (технічно-експлуатаційної документації на обладнання), ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2020 призначено судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

6.24. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, взяв до уваги те, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, вказане у свою чергу, унеможливлює самостійне отримання їх позивачем; обов`язок відповідача, визначений у пункті 5.1 договору - щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати альянсу інформацію про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі; суд також врахував, що відповідачем не виявив бажання в повному обсязі виконати неодноразові вимоги суду щодо надання всієї технічно-експлуатаційної документації до обладнання, ввезеного ТОВ "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, у тому числі на вимогу експертів та дійшов висновку щодо можливості застосування наслідків, визначених частиною четвертою статті 102 ГПК України. Зокрема, суд визнав доведеними обставини на яких наполягав позивач.

6.25. Судом встановлено, що у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 імпортовано на митну територію України товари (обладнання і матеріальні носії), із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом №3692, а саме: планшетні комп`ютери з кодом згідно з УКТЗЕД ; ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ; диски для лазерних систем зчитування з кодом згідно з УКТЗЕД ; жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" з кодом згідно з УКТЗЕД ; флеш-картки, карти пам`яті з кодами згідно з УКТЗЕД та ; запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках з кодом згідно з УКТЗЕД .

6.26. З огляду на наведені вище обставини, суд першої інстанції з урахуванням положень частини четвертої статті 102 ГПК України та на підставі розмірів відрахувань, визначених у пункті 27 додатку до постанови №992) здійснив самостійний розрахунок сум відрахувань та встановив, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві відрахування за імпортовані товари за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 під час розмитнення останніх у визначеному позивачем розмірі 2 561 365, 79 грн.

6.27. Звертаючись до суду з позовом, ГС "Український музичний альянс" зазначало, що відповідач під час ввезення на митну територію України імпортованого обладнання та матеріальних носіїв належним чином не виконав зобов`язання за договором від 16.06.2016 як в частині надання позивачу інформації про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі (період з 01.01.2018 по 30.06.2018) так і в частині сплати необхідних відрахувань у розмірах, затверджених постановою №992, як то визначено у пункті 2.1 договору.

6.28. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що ГС "Український музичний альянс" не є отримувачем відрахувань, які є предметом спору.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 09.01.2023 у зв`язку з перебуванням судді Колос І.Б. у відпустці призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/12523/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Бенедисюк І.М. (головуючий), Булгакова І.В., Селіваненко В.П.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь ГС "Український музичний альянс" відрахувань за імпортовані товари.

8.2. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції, встановивши обставини щодо наявності укладеного між сторонами спору договору про виплату відрахувань, а також факт того, що відповідач у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 імпортував на митну територію України товари (обладнання і матеріальні носії), із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом №3692, дійшли висновку про те, що зобов`язання відповідача щодо сплати спірних відрахувань у даному випадку виникає безпосередньо із закону та взявши до уваги відсутність доказів на підтвердження сплати відрахувань (відсотків), суди дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відрахувань у розмірі 2 561 365,79 грн.

8.3. Суд наголошує, що у статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України. Тобто суд касаційної інстанції розглядає справу в межах відкритого касаційного провадження в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і не має право здійснювати додаткову перевірку доказів та не може розглядати доводи касаційної скарги, які не були предметом апеляційного перегляду.

8.4. З цього, зокрема і виходить Суд у розгляді даного спору.

8.5. Виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети (частина четверта статті 42 Закону №3792 в тій же редакції).

8.6. Розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв (частина п`ята статті 42 Закону №3792 в тій же редакції).

8.7. Згідно з частиною сьомою статті 42 Закону №3792 (в тій же редакції) зібрані кошти, що зазначені у частинах другій і четвертій цієї статті, розподіляються між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм). Якщо угодами між організаціями колективного управління не передбачено інше, то ці кошти розподіляються у таких пропорціях: авторам - 50 відсотків, виконавцям - 25 відсотків і виробникам фонограм (відеограм) - 25 відсотків.

8.8. Розміри відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, визначено в додатку до Постанови №992 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

8.9. Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (далі - Порядок), затверджено наказом Міністерства освіти і науки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 №780/123/561 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.12.2003 за №1153/8474.

8.10. Так, відповідно до пункту 7 Порядку під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою №992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

8.11. У статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

8.12. Згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

8.13. За змістом частини першої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.14. У відповідності до частини другої статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

8.15. Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

8.16. У контексті доводів касаційної скарги та наведених вище висновків судів попередніх інстанцій колегія суддів зазначає таке.

8.17. Як вже було зазначено, вище, суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення дійшли висновку про те, зобов`язання ТОВ "МТІ" полягає не в укладенні договору з уповноваженою організацією про сплату відрахувань і не в погодженні порядку їх сплати, а в безпосередньому здійсненні таких відрахувань на умовах і в строки, що встановлені законодавством, зокрема, статтею 42 Закону №3792.

8.18. За висновком судів попередніх інстанцій у даному випадку ТОВ "МТІ" є боржником і має обов`язок з перерахування суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою №992, а позивач у спірних правовідносинах є кредитором.

8.19. При цьому, суди виходили того, що позивач є уповноваженою організацією, яка на час виникнення спірних правовідносин здійснювала збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснювати відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

8.20. Зокрема, як встановили суди попередніх інстанцій, 18.12.2018 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (), шляхом реорганізації в нову юридичну особу - ГС "Український музичний альянс" (). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ГС "Український музичний альянс" є правонаступником об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (утвореним шляхом реорганізації, а саме перетворення). За висновками судів попередніх інстанцій ГС "Український музичний альянс" є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 №2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - об`єднанню підприємств "Український музичний альянс".

8.21. Так, дійсно Закон №2415, на порушення якого посилається скаржник, набрав чинності з 22.07.2018. Відповідно до пункту 1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" названого закону, останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, а в частині функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторських і суміжних прав з 01.07.2019.

8.22. Водночас виходячи саме з суті винагороди, виплата якої визначена частиною другою статті 42 Закону №3792 та обов`язку імпортерів перераховувати на користь саме уповноваженої організації колективного управління, яка з огляду на положення частин п`ятої, сьомої вказаної статті фактично виконує функції з розподілу вказаних коштів між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм), а також враховуючи що станом на час вирішення даного спору діють нові правила щодо діяльності організацій колективного управління, які введено Законом №2415, судам попередніх інстанцій належало б дослідити обставини щодо чинності свідоцтва від 20.12.2007 №2/У, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - об`єднанню підприємств "Український музичний альянс", відповідно до положень пункту 2 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

8.23. З урахуванням наведеного висновки судів попередніх інстанцій в частині того, що та відповідно, обов`язку ТОВ "МТІ" сплатити на користь позивача спірні відрахування лише в силу вимог частини п`ятої статті 42 Закону №3792 дійсно є передчасними.

8.24. Як вже було зазначено у розділі 4 цієї постанови, скаржник у касаційній скарзі також наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій зробили такі висновки без урахування того, що рішенням Окружного адміністративного суду місті Києва від 03.07.2020, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 у справі №640/7679/20, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 21.12.2019 про акредитацію організації колективного управління "Український музичний альянс" у сфері обов`язкового колективного управління - відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - ГС "Український музичний альянс".

8.25. Крім того скаржник наголошує на тому, що під час вирішення даного спору необхідно врахувати висновки, викладені у постанові від 24.11.2022 зі справи №910/7169/18 згідно з яким Верховний Суд зазначив, що оскільки позовні вимоги стосуються стягнення відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, імпортованих відповідачем, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, передбачених частиною другою статті 42 Закону №3792 і, які в силу положень частини п`ятої статті 42 цього Закону підлягають перерахуванню на користь уповноваженої організації колективного управління та з урахуванням обставин щодо скасування наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - ГС "Український музичний альянс" такі вимоги не підлягають розгляду по суті, оскільки позивач фактично не має повноважень на звернення до суду за такими вимогами.

8.26. У контексті наведених вище доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій, Суд виходить з такого.

8.27. З огляду на матеріали справи №910/12523/18 позов у цій справі подано позивачем у 2018 році, а спірні правовідносини між сторонами виникли ще раніше (починаючи з лютого 2018 року та тривали по червень 2018 року), тобто спірні правовідносини у цій справі виникли до набрання чинності Законом №2415. Крім того, підставою позовних вимог визначено не лише положення частини п`ятої статті 42 Закону №3792, а і умови договору про виплату відрахувань укладеного сторонами спору 16.06.2016.

8.28. Відповідні доводи касаційної скарги (щодо скасування рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 21.12.2019 про акредитацію організації колективного управління "Український музичний альянс" та наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267) взагалі не були предметом розгляду як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції і з огляду на положення статті 300 ГПК України не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень лише з наведених підстав.

8.29. Поряд з тим, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував, що у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

8.30. Отже, Суд у розгляді даного спору та в контексті доводів касаційної скарги щодо необхідності застосування у спірних правовідносинах висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.11.2022 зі справи №910/7169/18, зокрема, про відсутність у ГС "Український музичний альянс" акредитації у сфері обов`язкового колективного управління - відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників, з огляду на що не має повноважень на звернення до суду з такими вимогами, зазначає таке.

8.31. Реалізовуючи своє право визначене статтею 55 Конституції та статтею 4 ГПК України позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

8.32. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак, і наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18.

8.33. Як свідчить зміст позовної заяви, позивач звертаючись до суду з позовом у якості правових підстав для стягнення з відповідача спірних відрахувань визначив саме договір, який укладено між сторонами спору у 2016 році та зазначав про невиконання відповідачем свого обов`язку визначеного у пункті 2.1 договору.

8.34. Поряд з тим, суди попередніх інстанцій таких підстав заявленого позову не врахували. Як вже було зазначено вище, рішення судів попередніх інстанцій мотивовано виключно обов`язком ТОВ "МТІ" сплатити спірну суму відрахувань лише в силу вимог Закону №3792.

8.35. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач (об`єднання підприємств "Український музичний альянс") як і на момент укладання договору так і на момент подання позову був уповноваженою організацією, яка здійснює збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснювати відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах. У подальшому, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2020 замінено позивача у справі з об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (ідентифікаційний код 31815383) на ГС "Український музичний альянс" (ідентифікаційний код 31815383). Зокрема, задовольняючи заяву позивача про заміну сторони правонаступником, суд першої інстанції встановив, що 18.12.2018 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (), шляхом реорганізації в нову юридичну особу - ГС "Український музичний альянс" (). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ГС "Український музичний альянс" є правонаступником об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (утвореним шляхом реорганізації, а саме перетворення).

8.36. Отже, виходячи з того, що спірні правовідносини виникли між сторонами у період з січня 2018 року по червень 2018 року і саме на підставі договору про виплату відрахувань (відсотків) від 16.06.2016 та враховуючи підстави заявлених позовних вимог, судам належало б встановити обставини щодо належного/неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань саме за договором.

8.37. При цьому, Суд зазначає про необґрунтованість доводів скаржника про припинення дії договору, що на його думку є підставою звільнення його від обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання, з огляду на те, що закінчення строку дії договору не є підставою для звільнення від обов`язку, встановленого цим договором. Факт припинення договору не може скасовувати зобов`язання та не припиняти зобов`язальні правовідносини сторін цього договору, які виникли у період його дії, як і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею цього обов`язку.

8.38. Частиною першою статті 196 ГК України визначено, що кожний з управнених суб`єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов`язаних суб`єктів повинен виконати зобов`язання відповідно до частки цього суб`єкта, визначеної зобов`язанням.

8.39. Суд у контексті спірних правовідносин також зазначає про те, що незалежно від зобов`язання, яке мало місце між сторонами спору у 2018 році в силу вимог статті 42 Закону №3792 (умови, порядок та строки виконання якого чітко врегульовані законодавством) між сторонами спору також існує зобов`язання, яке виникло 16.06.2016 з договору укладеного сторонами на підставі вільного волевиявлення і юридична сила якого поширюється на сторін даного спору в силу положень статей 3, 525, 526, 629 ЦК України. Вказані зобов`язання хоч і є різними за підставами виникнення, юридичною силою та умовами виконання, однак стосуються одного предмета (відрахувань). Схожі за змістом висновки, викладено і у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи №910/16659/17.

8.40. З урахуванням наведеного, позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право щодо стягнення спірних відсотків (відрахувань) за імпортовані товари за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 під час розмитнення останніх також на підставі обов`язку відповідача сплачувати їх в силу погоджених сторонами умов договору.

8.41. Тому колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з підстав невиконання відповідачем обов`язку який виник лише в силу вимог закону. У даному спорі, з урахуванням обставин щодо часу виникнення спірних правовідносин та підстав заявлених позовних вимог, судам попередніх інстанцій належало би досліджувати обставини щодо повноважень позивача, як станом на час звернення до суду з вказаним позовом так і станом на час прийняття рішення у справі саме виходячи з положень частини першої статті 196 ГК України та статті 629 ЦК України у сукупності з аналізом положень умов пунктів 4.1 - 4.2, 8.1 цього договору. Проте встановлення наведених обставин залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій.

8.42. Як місцевий, так і апеляційний господарські суди не звернули уваги на викладене та не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи саме з урахуванням особливостей конкретних правовідносин і підстав заявленого позову та не надали належної правової оцінки доводам позовної заяви у питанні наявності/відсутності правових підстав для стягнення спірних відрахувань відповідно до положень статей 3, 525, 526, 629 ЦК України, статті 196 ГК України чим допустили порушення норм процесуального права: статей 86, 236, 237 ГПК України, а тому рішення господарських судів попередніх інстанцій не можна вважати законними і обґрунтованими.

8.43. Суд наголошує, що завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

8.44. З огляду на викладене, враховуючи у сукупності наведені у цій постанові обставини, Верховний Суд зазначає, що аргументи, викладені в касаційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

8.45. При цьому, Суд відхиляє, як необґрунтовані посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.11.2022 зі справи №910/7169/18 про необхідність ураховувати факт скасування наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - ГС "Український музичний альянс", саме з огляду на відмінність справи, що розглядається та справи №910/7169/18 за підставами заявлених позовних вимог. У справі, що розглядається позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням зобов`язань які виникли на підставі договору, а у справі №910/7169/18 позовні вимоги обґрунтовано лише неналежним виконанням зобов`язань які виникли в силу вимог закону (положень частини п`ятої статті 42 Закону №3792).

8.46. У даному спорі, в контексті спірних правовідносин та підстав заявлених позовних вимог, Суд зазначає про те, що виходячи з обставин того, що фактично як і на час укладання договору так і на час звернення до суду з даним позовом про виплату відрахувань позивач був уповноваженою організацією, яка здійснює збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснювати відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, а тому у сукупності з положеннями статей 3, 525, 526, 629 ЦК України, статті 196 ГК України, факт скасування наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - ГС "Український музичний альянс" не може бути безумовною підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконати свої зобов`язання, які виникли у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 і не позбавляє позивача права та можливості звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача сплатити суму відрахувань на виконання умов договору.

8.47. Беручи до уваги визначені ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, Суд дійшов висновку, що судові рішення попередніх інстанцій у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.48. Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.49. З огляду на викладене, враховуючи те, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, які мають значення для вирішення даного спору під час нового розгляду.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково та передати справу повністю або частково на новий розгляд, у тому числі за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.2. Доводи відповідача про порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права у прийнятті оскаржуваних рішень знайшли своє часткове підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

9.3. Рішення суду першої інстанції, постанова суду апеляційної інстанції, додаткові рішення та постанова, підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.4. Таким чином, з огляду на межі повноважень касаційної інстанції щодо встановлення обставин справи і дослідження доказів, Касаційний господарський суд вважає за необхідне касаційну скаргу ТОВ "МТІ" задовольнити частково; рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції зі справи скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.5. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, дослідити всі надані учасниками справи докази і залежно від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення.

10. Судові витрати

10.1. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 та рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/12523/18 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко