УХВАЛА

16 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/85/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ " Укрзалізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2022 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (далі - Товариство)

до АТ " Укрзалізниця"

про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 128 776,38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ " Укрзалізниця" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 у справі №910/85/22; передати справу на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. Також скаржник просить зупинити дію рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2022 у справі № 910/85/22.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На час подання позову статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2 270 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення 128 776,38 грн., а, отже, ціна позову у справі № 910/85/22 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2021 рік - 227 000 грн.), тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що як на підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені підпунктом "а", "б" частини третьої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про необхідність у відкритті касаційного провадження у справі №910/85/22, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді інших справ. Також скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи на новий розгляд на підставі частини четвертої статті 310 ГПК України.

Зазначене, на переконання скаржника, є достатньою підставою для прийняття цієї касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позов заявлено про стягнення з АТ "Укрзалізниця" на користь Товариства вартості нестачі вантажу у розмірі 128 776,38 грн. Позовні вимоги мотивовані незабезпеченням АТ "Укрзалізниця" схоронності вантажу під час його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу, у зв`язку з чим заявлено вимоги про відшкодування вартості втраченого вантажу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.05.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022, позов Товариства задоволено частково та стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь Товариства вартість нестачі вантажу у розмірі 128 776,34 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги Товариства, дійшли висновку, що при перевезенні вантажу у вагонах залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим виявилася нестача вантажу на суму 128 776,34 грн., а відповідачем, у свою чергу, не спростовано наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу.

Суд апеляційної інстанції аргументи скаржника щодо норм природної втрати вантажу на рівні 2% вартості вугілля відхилив з огляду на те, що у залізничних накладних не вказано, що вантаж перевозився у вологому стані, а згідно із залізничними накладними вказано, що вологість вантажу складає 0%. З наданого позивачем розрахунку збитків вбачається, що при визначенні розміру збитків було застосовано норми Статуту залізниць України, якими встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу згідно з довідками про вартість вугільної продукції. Вартість вугільної продукції підтверджується відповідними довідками про вартість тонни вугілля кам`яного. Відповідачем контррозрахунку розміру заявлених до стягнення збитків або доказів, що підтверджують невірність здійсненого позивачем розрахунку завданих збитків, не надано. У частині посилань скаржника на необґрунтоване відхилення клопотання про витребування доказів суд апеляційної інстанції зазначив, що відомості, які просить витребувати апелянт, стосуються не спірних залізничних накладних, у зв`язку з чим підстави для витребування таких доказів відсутні. При цьому сума норми природної втрати обраховується з урахуванням приписів пункту 27 Правил видачі вантажів (статей 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 названого Статуту).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржуваного судового рішення у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішенням, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Посилання скаржника на підпункт "б" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді інших справ (№№ 910/17620/21, 910/20369/21) не приймаються судом, оскільки у вказаних справах різні учасники справи (позивач), а тому обставини встановлені судом у цій справі не можуть бути преюдиційні та підлягатимуть доказуванню.

Отже, скаржник не обґрунтував та належним чином не довів, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що розгляд справ, на які скаржник посилається у касаційній скарзі, закінчений.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ " Укрзалізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 у справі №910/85/22, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Укрзалізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 у справі №910/85/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова