ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/628/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Сухомлин О.В., ордер серія АЕ №1151242 від 03.09.2022 ( в режимі

відеоконференції)

від відповідача: Олянюк В.Л.,наказ № 126-ОД від 04.08.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк"

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 358 679,85 грн,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Клокворк" звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 358 679,85 грн, з яких 246 335,92 грн основний борг, 15 408,01 грн 3% річних, 81 849,71 грн інфляційних, 15 086,21 грн пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №98/26 від 13.03.2020 в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду від 25.08.2022 у справі №906/628/22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.09.2022.

14.09.2022 до суду від ДП "Житомирський бронетанковий завод" надійшов відзив на позовну заяву (а.с.88-92), в якому представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що позивачем невірно розраховано період нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за порушення строків оплати товарів, поставлених в рамках Специфікації №3 від 25.03.2020 року, з огляду на те, що зобов`язання позивачем виконане лише 16.09.2020 року, отже, на думку відповідача, саме після цієї дати розпочався відлік строку на оплату. Відповідач вважає, що по Специфікації №3 строк на оплату повинен відраховуватися після поставки всього обсягу товарів, визначених у відповідній специфікації, тобто після поставки всіх 22 одиниць вольтамперметрів, відповідно, відповідач вважає, що період прострочення визначений позивачем невірно. Крім того, вказує, що строк на оплату за поставлений в рамках Специфікації №2 від 25.03.2020 року не настав, так як позивачем не поставлено всі 17 одиниць товару, а тому строк на оплату розпочинається лише після поставки всього об`єму продукції, визначеної у Специфікації.

14.09.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, яке обґрунтовано тим, що "ЖБТЗ" є госпрозрахунковим комерційним підприємством, яке в умовах військової агресії починаючи з 2014 року займається виключно ремонтом військової техніки та не має інших джерел для надходження коштів; позивач нарахував пеню, інфляційні та 3% річних на загальну суму 246335,95грн, що складає близько 40% від вартості поставленої продукції, що є надто великою сумою порівняно із основним боргом, який після відкриття провадження у справі погашено. Таким чином, на думку відповідача, наслідки невиконання боржником зобов`язання, більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання (а.с.95-101).

Ухвалою суду від 29.09.2022 відкладено підготовче засідання на 15.11.2022.

30.09.2022 до суду від позивача надійшло заперечення на клопотання про зменшення штрафних санкцій, яке обґрунтовано тим, що обставини, викладені відповідачем у клопотанні не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, базуються на припущеннях і не є встановленими і загальновідомими у розумінні норм чинного ГПК України; сторони перебувають у рівних становищах і відповідно, відсутність дотацій з бюджету не може ставитися в обґрунтування порушення зобов`язання покупцем; посилання відповідача на важкий фінансовий стан, не повинно братися до уваги, з огляду на те, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання розпочалося у першій половині 2020 року, жодних підстав неможливості виконання зобов`язань у період 2020-2022 відповідачем не надано. Тому клопотання про зменшення штрафних санкцій просить залишити без задоволення, а позов задовольнити в повному обсязі (а.с.134-137).

30.09.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає про необґрунтованість доводів, викладених у відзиві. Зокрема вказує, що умовами договору, а також умовами специфікацій №3, №2 не передбачено, що оплата повинна бути здійснена лише після поставки всього обсягу продукції. У специфікаціях №3,2 було вказано наступні умови оплати: 30 календарних днів з моменту поставки продукції по даній специфікації, яка відповідає умовам договору та прийнята покупцем згідно акту приймання-передачі з урахуванням акту вхідного контролю. Можлива дострокова оплата продукції Покупцем. Відповідно до п.5.1 договору оплата покупцем здійснюється на підставі рахунків постачальника, виписаних на прийняту покупцем продукцію, що за результатами вхідного контролю визнана придатною для використання... Також п.3.3. договору передбачено, що видаткова накладна виписується постачальником лише на ту частину продукції, яка визнана якісною і прийнята за результатами вхідного контролю. Крім того, умовами договору, умовами специфікацій №3, 2 не передбачено, що поставка товару повинна бути здійснена продавцем однією партією. Твердження позивача щодо поставки позивачем на виконання вимог специфікації №2 не всього обсягу продукції спростовуються копіями видаткових накладних №РН-0000045 від 22 квітня 2020 року на суму 4368,00 грн, №РН-0000042 від 22 квітня 2020 року на суму 10920,00 грн, №РН-0000043 від 22 квітня 2020 року на суму 10920,00 грн, всього на суму 36408,00грн з ПДВ. Видаткова накладна №РН-0000044 від 22.04.2020 року (акт приймання-передачі №44 від 22.04.2020, Акт вхідного контролю №389/102 від 21.04.2020 р.) за якою було поставлено товар на загальну суму 10200,00 грн. з ПДВ, не оплачена. Твердження відповідача про те, що товар, поставлений в рамках Специфікації №3, підлягав оплаті лише з 16.10.2020 року спростовується умовами договору та специфікації, які не передбачали оплату товару після поставки всього обсягу продукції, навпаки, оплаті підлягав товар після підписання видаткової накладної на товар, яка виписувалася лише на той обсяг, який пройшов вхідний контроль (а.с.138-140).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача при прийнятті рішення просив суд врахувати його позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та клопотанні про зменшення штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клокворк" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець/відповідач) укладено договір №98/26 (а.с.12-19), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець-прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, надалі - "продукція", на умовах та в строки, передбачені договором (п.1.1 договору).

За умовами п.2.1 договору, кількість та номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.4 договору, якість продукції, що є предметом договору перевіряється відділом технічного контролю покупця, результати перевірки оформляються актом вхідного контролю, на кожну окрему партію продукції.

Згідно п. 3.1. Договору поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження Покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами), в строк/терміни встановлені Сторонами у відповідній Специфікації.

Згідно з п.3.3. Договору передача продукції від постачальника покупцю по якості здійснюється з оформленням акту приймання-передачі (Додаток 1 до Договору), який повинен бути складений не пізніше 5-ти днів з моменту складання Акту вхідного контролю, у кількості не менше 2-х примірників. На підставі Акту вхідного контролю партія продукції, що відповідає заявленій якості, зазначається в акті приймання- передачі, як така, що прийнята покупцем. Продукція, що за результатами вхідного контролю визнана такою, що не відповідає умовам договору в частині якості, зазначається в акті приймання-передачі окремо та вважається непоставленою.

Сторони домовилися, що Покупець зобов`язується підписати видаткову накладну негайно, після проходження поставленою продукцією вхідного контролю. Така видаткова накладна оформлюється постачальником на продукцію, яка пройшла вхідний контроль на підприємстві покупця. У випадку проходження вхідного контролю лише частиною поставленої продукції, видаткова накладна оформлюється постачальником лише на таку частину продукції.

Згідно з п.4.1. Договору Поставка Продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній Специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою Продукції.

Згідно з п. 4.2. Договору загальна сума договору складається із сум Специфікацій до Договору.

Згідно з п. 4.3. У випадку необхідності, порядок забезпечення виконання умов Договору з боку Постачальника зазначається у відповідній Специфікації.

Відповідно до п.5.1. Договору оплата Покупцем Продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі. Оплата Покупцем здійснюється на підставі рахунків Постачальника, виписаних на прийняту Покупцем продукцію, що за результатами вхідного контролю визнана придатною для використання.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що Порядок, строки оплати та ціна встановлюється Сторонами у відповідній Специфікації.

Пунктом 11.5 договору сторони узгодили, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору.

На виконання умов Договору №98/26, Сторонами було укладено ряд Специфікацій - додатків до Договору, зокрема Специфікації №3, №2, №6 .

Також сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до вищезазначеного Договору.

Так, 25.03.2020 до договору №98/26 від 13.03.2020 сторонами було підписано Специфікацію №3, згідно пункту 1 якої, постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та на умовах даної Специфікації: найменування продукції Вольтамперметр ВА-440 в кількості 22 шт. на загальну суму 69359,92грн з ПДВ відповідно (а.с.22).

Пунктом 2 вказаної Специфікації, сторони визначили, що вартість зазначеної в Специфікації продукції складає 69359,92 (шістдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) гривень 92 копійки, в тому числі ПДВ 20% - 11559,99грн.

Пунктом 3 Специфікації сторони домовились, що постачання продукції здійснюється власними силами та за рахунок постачальника на адресу покупця (Житомирська область смт.Новогуйвинське, вул. Дружби народів 1) в кількості та на умовах, зазначених в Специфікації.

Термін поставки продукції по Специфікації складає до 20 календарних днів, з дня підписання Специфікації.

Умови оплати: 30 календарних днів по факту поставки продукції на склад покупця та проходження вхідного контролю.

Договір та специфікація підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

На виконання умов Договору та даної Специфікації, ТОВ "Клокворк" поставило на адресу ДП "ЖВТЗ" наступні товари:

За Специфікацією №3:

- за видатковою накладною №0000033 від 24.04.2020 року (акт приймання-передачі продукції №33 від 09.04.2020 р., акт вхідного контролю №379/95) було поставлено товар на загальну суму 31527,24 грн. з ПДВ.

- за видатковою накладною N0000119 від 28.10.2020 року (акт приймання-передачі продукції №533 від 16.09.2020 р., акт вхідного контролю №1254/614) було поставлено товар на загальну суму 3152,72 грн. з ПДВ.

- за видатковою накладною №0000034 від 24.04.2020 року (акт приймання-передачі продукції №34 від 09.04.2020 р., акт вхідного контролю №380/96) було поставлено товар на загальну суму 31527,24 грн. з ПДВ.

- за видатковою накладною №0000112 від 28.10.2020 року (акт приймання-передачі продукції №534 від 16.06.2020 р., акт вхідного контролю №1255/615) було поставлено товар на загальну суму 3152,72 грн. з ПДВ.

Разом було поставлено товару на суму 69 359,92 грн.

25.03.2020 до договору №98/26 від 13.03.2020 сторонами було підписано Специфікацію №2, згідно пункту 1 якої, постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та на умовах даної Специфікації: найменування продукції Датчик манометра П-6-Н в кількості 17 шт. на загальну суму 36408,00грн з ПДВ відповідно (а.с.37).

Пунктом 2 вказаної Специфікації, сторони визначили, що вартість зазначеної в Специфікації продукції складає 36408,00 (тридцять шість тисяч чотириста вісім) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ 20% - 6068,00грн.

Пунктом 3 Специфікації сторони домовились, що постачання продукції здійснюється власними силами та за рахунок постачальника на адресу покупця (Житомирська область смт.Новогуйвинське, вул. Дружби народів 1) в кількості та на умовах, зазначених в Специфікації.

Термін поставки продукції по Специфікації складає до 20 календарних днів, з дня підписання Специфікації.

Умови оплати: 30 календарних днів по факту поставки продукції на склад покупця та проходження вхідного контролю.

Специфікація підписана представниками сторін та скріплена печатками підприємств.

На виконання умов Договору та даної Специфікації, ТОВ "Клокворк" поставило на адресу ДП "ЖВТЗ" наступні товари:

За Специфікацією №2:

За видатковою накладною №РН-0000044 від 22.04.2020 року (акт приймання-передачі №44 від 22.04.2020, Акт вхідного контролю №389/102 від 21.04.2020 р.) було поставлено товар на загальну суму 10200,00 грн. з ПДВ.

Разом було поставлено товару на суму: 10920,00 грн. з ПДВ.

08.05.2020 до договору №98/26 від 13.03.2020 сторонами було підписано Специфікацію №6, згідно пункту 1 якої, постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та на умовах даної Специфікації: найменування продукції Компресор з помпою 765-78-сб281 в кількості 2 шт. на загальну суму 166776,00грн з ПДВ відповідно (а.с.41).

Пунктом 2 вказаної Специфікації, сторони визначили, що вартість зазначеної в Специфікації продукції складає 166776,00 (сто шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ 20% - 27796,00грн.

Пунктом 3 Специфікації сторони домовились, що постачання продукції здійснюється власними силами та за рахунок постачальника на адресу покупця (Житомирська область смт.Новогуйвинське, вул. Дружби народів 1) в кількості та на умовах, зазначених в Специфікації.

Термін поставки продукції по Специфікації складає до 5 календарних днів, з дня підписання Специфікації.

Умови оплати: 30 календарних днів по факту поставки продукції на склад покупця та проходження вхідного контролю.

Договір та специфікація підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

На виконання умов Договору та даної Специфікації, ТОВ "Клокворк" поставило на адресу ДП "ЖБТЗ" за рахунком - фактурою №0000581 від 14.05.2020 наступні товари:

За Специфікацією №6:

За видатковою накладною №0000055 від 25.05.2020 року (акт приймання-передачі №55 від 15.05.2020, Акт вхідного контролю N5553/168 від 20.05.2020 р.) було поставлено товар на загальну суму 83388,00 грн. з ПДВ.

За видатковою накладною N5811-0000059 від 17.06.2020 року (акт приймання-передачі №581/06 від 12.06.2020, Акт вхідного контролю №661/213 від 17.06.2020 р.) було поставлено товар на загальну суму 83388,00 грн. з ПДВ.

Разом було поставлено товару на суму: 166 766,00 грн. з ПДВ.

Проте відповідач взяті на себе зобов`язання по оплаті товару не виконав, станом на 08.08.2022 заборгованість ДП "Житомирський бронетанковий завод" перед ТОВ "Клоркворк" становить 246335,92грн.

З огляду на те, що покупець не виконав обов`язку щодо оплати товару, ТОВ "Клокворк" звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" заборгованості за поставлений товар, здійснивши індексацію вартості боргу, нарахувавши три проценти річних та пеню.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Основні зобов`язання, що виникли у позивача внаслідок укладення договору, це поставка і передача товару, у відповідача - прийняття товару та оплата його вартості.

Як зазначалося вище, позивач поставив товар на загальну суму 246335,92 грн, у відповідача виник обов`язок його оплатити. Втім, останній не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим на день розгляду справи борг не змінився та становить 246335,92грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач вважає, що останній задоволенню не підлягає з огляду на те, що зобов`язання позивачем виконане лише 16.09.2020 року, отже, на думку відповідача, саме після цієї дати розпочався відлік строку на оплату. Відповідач вважає, що по Специфікації №3 строк на оплату повинен відраховуватися після поставки всього обсягу товарів, визначених у відповідній специфікації, тобто після поставки всіх 22 одиниць вольтамперметрів, відповідно, відповідач вважає, що період прострочення визначений позивачем невірно. Крім того, вказує, що строк на оплату за поставлений в рамках Специфікації №2 від 25.03.2020 року не настав, так як позивачем не поставлено всі 17 одиниць товару, а тому строк на оплату розпочинається лише після поставки всього об`єму продукції, визначеної у Специфікації (відзив-а.с.88-92).

Вказані заперечення відповідача спростовуються умовами оплати продукції, передбаченими у специфікаціях №2,3, а саме: 30 календарних днів по факту поставки продукції на склад покупця та проходження вхідного контролю. Застережень про поставку всієї партії продукції, на що посилається відповідач, специфікації не містить.

Оскільки продукція за вищезазначеними накладними прийнята відповідачем та в подальшому не поверталась, вимога позивача про стягнення 246335,92грн основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 15 408,01 грн 3% річних, 81 849,71 грн інфляційних та 15 086,21 грн пені.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що за порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день не виконання зобов`язань.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми пені (а.с.4), господарський суд встановив, що вказане нарахування здійснено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства і умов договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 15086,21грн є обґрунтованими.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки (пені), 3% річних та інфляційних втрат на 99% з підстав, наведених у ньому.

Зокрема, обґрунтовуючи дане клопотання представник відповідача зазначив, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" є державним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління ДК "Укроборонпром". Головним завданням є виготовлення військових транспортних засобів, здійснення ремонту, модернізації бронетанкової техніки та майна, автомобільної техніки. Підприємство в умовах військової агресії починаючи з 2014 року займається виключно ремонтом військової техніки та не має інших джерел для надходження коштів. Так, ДП "ЖБЗ" здійснюється ремонт військової техніки за державним оборонним замовленням. На виконання умов державних контрактів відповідач проводить закупівлю складових частин для здійснення у першу чергу ремонту військової техніки, що надходить безпосередньо із районів бойових дій, які впиняються на території України. Всі фінансові ресурси підприємства направлено на швидке відновлення боєздатності цієї техніки та негайного спрямування її до Збройних Сил України. При цьому, стягнення додаткових нарахувань в період воєнного стану призведе до погіршення фінансового стану підприємства і як наслідок ускладнить проведення фінансово-господарської діяльності підприємства, порушення строків виконання договірних зобов`язань з Міністерством оборони України по ремонту військової техніки, що матиме негативні наслідки в масштабах країни. Вказав, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань, зокрема наявність обставин, які мають істотне значення, що підтверджують навмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/18.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати відсотків річних, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Суд зазначає, що 24.02.2022 було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим з 24.02.2022 по 23.08.2022 на території України введено воєнний стан.

Відповідно до ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

ДП "Житомирський бронетанковий завод" є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України (здійснює відповідні види ремонту військової броньованої техніки) в час проведення бойових дій на території України. Відповідно до державних контрактів за державним оборонним замовленням, укладених з Міністерством оборони України (тексти контрактів мають гриф обмеження доступу "таємно") здійснює виготовлення, ремонт та модернізацію військової техніки.

На виконання умов державних контрактів відповідач проводить закупівлю складових частин для здійснення у першу чергу ремонту військової техніки, що надходить безпосередньо із районів бойових дій, які впиняються на території України. Всі фінансові ресурси підприємства направлено на швидке відновлення боєздатності цієї техніки та негайного спрямування її до Збройних Сил України для відсічі Російської агресії, що є одним із пріоритетних напрямків підприємства у забезпеченні оборони Держави.

Таким чином, відповідач наразі, докладає всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни.

Суд приймає до уваги, що стягнення з останнього значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства. При цьому, для позивача не матиме негативних наслідків зменшення розміру пені, оскільки наявність збитків та погіршення фінансового становища позивача ним не доведено.

Беручи до уваги наведені вище обставини, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що справедливим і розумним в контексті обставин даної справи буде зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90%, до 1508,62грн, а відтак клопотання відповідача задовольняє частково.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 81849,71грн, а також 3% річних в сумі 15408,01грн (розрахунок - а.с.4-5).

Господарський суд, перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних та 3% річних, дійшов висновку, що вказані нарахування здійснено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд вважає, що обставини справи № 902/417/18 не є тотожними з обставинами встановленими судом у справі № 906/156/21, оскільки у справі №902/417/18 сторони за договором дійшли згоди збільшити розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків. Тоді як у даній справі сторони у договорі №14 від 12.03.2018 таку умову не передбачали.

У даному випадку, застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України здійснено з урахуванням 3% річних та інфляційних, що відповідає приписам чинного законодавства України. Судом враховується, що проведені позивачем нарахування інфляційних та 3% річних нараховані арифметично правильно. При цьому, інфляційні витрати не є неустойкою або штрафними санкціями, в розумінні ст.549 ЦК України та ч.1 ст.230 ГК України, а відповідачем не доведено, що розмір інфляційних втрат є надмірним у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем інфляційних витрат на 99%. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99%.

Враховуючи наведене вище у сукупності, встановлення факту прострочення відповідачем зобов`язання з оплати вартості продукції, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 15408,01грн та інфляційних втрат в сумі 81849,71грн правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 246 335,92 грн основний борг, 15 408,01 грн 3% річних, 81 849,71 грн інфляційних, 1508,62 грн пені є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню. У позові в частині стягнення з відповідача пені в сумі 13577,59грн суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 90% до 1508,62грн.

3. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (вул.Дружби Народів, буд.1, смт.Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область, 12441, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" (49044,м. Дніпро, вул. Жуковського,1, ) - 246 335,92 грн основний борг, 15 408,01 грн 3% річних, 81 849,71 грн інфляційних, 1508,62 грн пені та 5 380,20 грн судового збору.

4. Відмовити в позові в частині стягнення 13 577,59 грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.01.23

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек. з пов.