ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. Справа№ 910/5745/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2022

у справі №910/5745/22 (суддя Головіна К.І.)

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

про стягнення 55 716,49 грн,

УСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в сумі 57210,29 грн в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування в сумі 76449,36 грн згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0401-21-00321 від 25.08.2021, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність особи, винної у ДТП, однак відповідач не сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 57210,29 грн, визначене з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,416.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що під час врегулювання претензії №11/21043, отриманої від представника позивача 16.04.2022, відповідачем 11.07.2022 було сплачено позивачу 55716,49 грн страхового відшкодування, визначеного з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,4483 згідно наданого позивачем розрахунку. Щодо другого, доданого до позову, розрахунку коефіцієнту зносу в розмірі 0,416, вважав, що він не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки пошкоджений транспортний засіб для огляду не надавався.

Під час розгляду справи позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій він вказав, що 11.07.2022 відповідач сплатив страхове відшкодування у розмірі 55 716,49 грн, позивачем здійснено перерахунок розміру зносу та встановив, що відповідач здійснив оплату в повному обсязі, тому зменшує розмір позовних вимог з 57210,29 грн до 55716,49 грн та просив закрити провадження у справі у зв`язку із відмовою від позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову та відсутністю предмету спору. Також просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення, закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору, а судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, повністю покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини справи та порушені норми процесуального права, оскільки позов на суму 57210,29 грн було надіслано відповідачу 06.07.2022, а 11.07.2022 відповідач здійснив частково оплату вказаного позову в розмірі 55716,49 грн, а 29.07.2022 господарський суд відкрив провадження у справі на суму 57210,29 грн і лише 08.08.2022 позивач звернуся із заявою про зменшення розміру позовних вимог (у зв`язку із перерахунком розміру зносу), тому на момент відкриття провадження спір існував і перестав існувати після подачі заяви про зменшення розміру позовних вимог. За вказаних обставин суд повинен був закрити провадження у справі за відсутності предмету спору та стягнути понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 26 шоужгня 2022 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

26 грудня 2022 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що спір фактично виник через помилкові дії позивача, який під час врегулювання претензії у розрахунку збитку вказав коефіцієнт фізичного зносу 0,4483, у зв`язку із чим сума відшкодування становила 55716,49 грн і була виплачена відповідачем, а в позові, на підставі іншого розрахунку, вказав коефіцієнт фізичного зносу 0,416, у зв`язку із чим сума відшкодування становила 55716,49 грн. Вказані розрахунки складені різними представниками позивача без проведення особистого огляду транспортного засобу і не є належними доказами, тому відповідач здійснив виплату страхування відшкодування у розмірі шкоди, оціненої страховиком 55716,49 грн.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-21-00321 від 25.08.2021, укладеного між ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Міні Купер", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

03.11.2021 у місті Дніпрі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля "Міні купер", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля "Пежо", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.01.2022 у справі № 201/11980/21, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.04.2022, за фактом вказаної ДТП водій ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

03.12.2021 позивач, на підставі заяви потерпілої особи, рахунку СТО №BL000015375 від 17.11.2021, страхового акту № ССКА-8051 від 03.12.2021, розрахунку страхового відшкодування від 03.12.2021, сплатив на рахунок СТО страхувальника вартість матеріального збитку, завданого внаслідок вказаної ДТП, у сумі 76 449,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 33594 від 03.12.2021. При цьому, у страховому акті відсутня інформація про знос транспортного засобу на день страхового випадку (п.19 акту).

Вартість матеріального збитку визначалась на підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 04.11.2021, складеного представником позивача Фальковою А.О. за участю довіреної особи страхувальника ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, якій належить автомобіль "Пежо", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ТДВ "Експрес Страхування" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/005241038 з лімітом за шкоду майну 130 000,00 грн та франшизою 0,00грн.

07.12.2021 позивач направив відповідачу заяву на виплату (страхового) відшкодування, в якій просив сплатити 76449,36 грн страхового відшкодування. Вказану заяву відповідач отримав 13.12.2022, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

У зв`язку із викладеними обставинами, оскільки відповідач не сплатив вказане у заяві страхове відшкодування, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 57210,29 грн, визначене з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,416, встановленого згідно Розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, складеного ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво від 09.12.2021).

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що в процесі врегулювання претензії представник позивача Ю.Гедз, якою також підписана позовна заява, направила Розрахунок коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, складеного ОСОБА_6 , згідно якого вказаний коефіцієнт складає 0,4483 та, відповідно, сума страхового відшкодування становить 55716,49 грн, що відповідає оціненій відповідачем шкоді, і вказане страхове відшкодування було сплачено відповідачем 11.07.2022.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач вказав, що він здійснив перерахунок розміру зносу та встановив, що відповідач здійснив оплату в повному обсязі, у зв`язку із чим зменшив розмір заявлених позовних вимог до суми 55716,49 грн та просив закрити провадження у справі зі стягненням з відповідача судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заподіяної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), складає 55 716,49 грн, вказана сума була сплачена до відкриття провадження у справі, що є підставою для відмови у позові, а не для закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0401-21-00321 від 25.08.2021.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі витупає на правах потерпілого ( ОСОБА_1 ), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Цивільна відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди (особи винної у ДТП) ОСОБА_3 була застрахована відповідачем у відповідності до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі полісу № АР/005241038 з лімітом відповідальності по майну у сумі 130 000,00 грн. та франшизою у розмірі 0,00 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля марки "Пежо", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , тобто, особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП, в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги до відповідача замість потерпілої особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу відшкодовує особа, яка завдала збитки, на підставі статті 1194 ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, який зробив висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція також підтримана Верховним Судом у постанові від 13.05.2019 у справі №522/538/17.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначаються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

У матеріалах справи наявний розрахунок коефіцієнту зносу деталей пошкодженого автомобіля, складений на замовлення ПрАТ "СК "УСГ" представником ОСОБА_6 , яким визначено, що коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля становить 0,4483, тому, згідно вищенаведеної формули, сума страхового відшкодування, яке підлягало сплаті відповідачем, становить 55716,49 грн (30 201,60 грн + 0,00 + 46247,76 х (1 - 0,4483), яка була виплачена відповідачем 11.07.2022, тобто до відкриття провадження у справі 29.07.2022.

Позивач погодився із розміром сплаченої відповідачем суми страхового відшкодування, у зв`язку із чим зменшив розмір заявлених позовних вимог із суми 57210,29 грн до суми 55716,49 грн і просив закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Так, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 та від 12.06.2019 у справі №916/542/18 сформульовано правовий висновок про те, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Матеріалами справи підтверджується, що належною до виплати сумою страхового відшкодування є саме сума 55716,49 грн, що визнано самим позивачем, і вказана сума була сплачена відповідачем до відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем повністю здійснено сплату страхового відшкодування на користь позивача до відкриття провадження у справі, це є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.01.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

М.Г. Чорногуз