УХВАЛА

12 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/13936/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 (суддя Бойко Р.В.), додаткове рішення Господарського суду міста Києва від11.11.2021 (суддя Бойко Р.В.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 (головуючий суддя - Руденко М.А., судді: Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.)

у справі №910/13936/21

за позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Пауер Трейд",

2. Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

про стягнення 488793,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Пауер Трейд" (далі - ТОВ "ДТЕК Пауер Трейд") та Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (далі - АТ "ДТЕК Дніпроенерго") про солідарне стягнення з відповідачів коштів у загальному розмірі 488793,65 грн, з яких:

- 3 % річних в сумі 31918,60 грн, інфляційні втрати в сумі 80211,35 грн та пеня в сумі 274634,20 грн, нараховані за період з 08.02.2018 по 30.06.2021 на суму коштів у розмірі 313541,73 грн, яка є сумою невиконаного зобов`язання з повної оплати вартості належних позивачу акцій відповідача 2, викуп яких проводився в порядку, визначеному статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", яку присуджено до стягнення постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2021 у справі №910/12591/18, та повністю сплачено 30.06.2021 в межах примусового виконання вказаного судового рішення;

- 3% річних в сумі 218,34 грн, інфляційні втрати в сумі 719,46 грн та пеня в сумі 1091,70 грн, нараховані за період з 29.04.2021 по 15.06.2021 на загальну суму судових витрат у розмірі 55343,10 грн, яка була присуджена до стягнення з відповідача 1 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2021 у справі №910/12591/18, та повністю сплачена 15.06.2021;

- моральна шкода в сумі 100000,00 грн.

Господарський суд міста Києва рішенням від 21.10.2021 у справі №910/13936/21 позов задовольнив частково. До стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача присуджено інфляційні втрати у розмірі 80211,35 грн, 3% річних у розмірі 31841,29 грн та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. До стягнення з відповідача 2 на користь позивача присуджено судовий збір у розмірі 1222,39 грн. До стягнення з відповідача 1 на користь позивача присуджено інфляційні втрати у розмірі 719,46 грн, 3% річних у розмірі 213,79 грн та судовий збір у розмірі 1222,40 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 15.11.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/13936/21 змінив. Позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з ТОВ "ДТЕК Пауер Трейд" на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 80211,35 грн, 719,46 грн; 3% річних у розмірі 31841,29 грн, 213,79 грн; витрати зі сплати судового збору у розмірі 5069,27 грн за подачу позову. В іншій частині позову відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ "ДТЕК Дніпроенерго" витрати зі сплати судового збору в розмірі 3393,94 грн за подачу апеляційної скарги. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №910/13936/21 залишив без змін.

ОСОБА_1 звернувся 30.12.2022 (згідно з протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису) до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) поновити процесуальний строк на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції; (2) скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у цій справі в частині незадоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів штрафу/пені/неустойки у розмірі 274634,20 грн та повного розміру 100000 грн моральної шкоди, скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 в частині незадоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів штрафу/пені/неустойки у розмірі 274634,20 грн та повного розміру 100000 грн моральної шкоди і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача повністю задовольнити.

Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Таким чином у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано, що касаційному оскарженню підлягають рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та за умови належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів на загальну суму 488793,65 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

Як на підстави касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування норми права у подібних правовідносинах. Скаржник також зазначає про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасника справи (підпункти "а" і "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України).

Посилання скаржника на обставини, які, на його думку, доводять випадки, зазначені у пунктах "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за оцінкою Верховного Суду не підтверджують наявності цих випадків.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Так, посилання на унікальність справи, відсутність правоподібних справ, які стосуються мільйонів приватних акціонерів, в тому числі іноземних, важливість справи для покращення інвестиційного клімату України, який важливий для післявоєнного відновлення України, є декларативними, позаяк останні (посилання) не ґрунтуються саме на питанні права, з доведенням його фундаментальності, та не аргументовані посиланням на відсутність єдиної правозастосовчої практики в спірних правовідносинах. Також не вбачається зв`язку спору про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, а також моральної шкоди з покращенням інвестиційного клімату України, так само як не вбачається унікальності такого спору.

Зазначення скаржником того, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача, який подає касаційну скаргу, оскільки вона важлива для мільйонів акціонерів та потенційних інвесторів, в тому числі міжнародних, та важлива для позивача, який є/був акціонером багатьох акціонерних товариств, в яких сконцентровано домінуючи пакети акцій в руках олігархів або наближаються до такого домінуючого пакету, за оцінкою колегії суддів: (1)мають загальний характер, (2)є заявою щодо третіх осіб без посилання на розгляд судами справ у подібних правовідносинах (відсутні посилання на кількісні та якісні показники), (3)ґрунтуються на обставинах (позивач - акціонер акціонерних товариств, в яких сконцентровано домінуючи пакети акцій), які не свідчать про таку їх унікальну особливість, яка доводить виняткове значення для позивача справи про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, а також моральної шкоди, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача.

Щодо посилань скаржника на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, та відсутність висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, то колегія суддів відзначає, що вони є саме підставами касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, втім не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

При цьому непогодження скаржника з вибором і застосуванням судами норм права до спірних правовідносин не свідчить автоматично про неправильність застосування норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на відсутність належного обґрунтування наявності обставин, передбачених підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі №910/13936/21 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Верховний Суд не розглядає клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі №910/13936/21.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Касаційну скаргу надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді О. Р. Кібенко

Л. В. Стратієнко