РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2023Справа № 910/9060/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Лімітед"

про стягнення 366 152,59 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "МТІ" (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Лімітед" (далі - відповідач) про стягнення 366 152,59 грн, з яких 275 946,03 грн - основний борг, 49 074,01 грн - пеня, 4 110,76 грн - 3% річних та 37 021,79 грн - втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 204310/816/18 від 23.11.2018 в частині оплати поставленого позивачем товару у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 відкрито провадження у справі № 910/9060/22 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 21.09.2022 була отримана позивачем 28.09.2022, а відповідачем - 07.10.2022, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.

20.10.2022 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивачем вказується про сплату відповідачем заборгованості за поставлений товару в розмірі 275 946,03 грн, у зв`язку з чим позивачем заявляються вимоги про стягнення з відповідача 49 074,01 грн пені, 4 110,76 грн 3% річних та 37 021,79 грн втрат від інфляції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин, суд вважає за доцільне прийняти подану позивачем заяву та розгляд справи здійснювати в межах заявлений позивачем вимог, зокрема, щодо стягнення з відповідача 49 074,01 грн пені, 4 110,76 грн 3% річних та 37 021,79 грн втрат від інфляції.

25.10.2022 від відповідача в межах строку, встановленого процесуальним законодавством, надійшов відзив на позов, в якому відповідачем визнається позов частково, оскільки, за твердженнями відповідача, невиконання ним зобов`язань з оплати поставленого товару зумовлене настанням форс-мажорних обставин. Зокрема, строк оплати припадав (з 26.02.2022 по 23.03.2022) на початок бойових дій в Києві та Київській області та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022. При цьому, відповідач зазначає, що ним 10.10.2022 сплачено кошти в розмірі 275 946,03 грн.

18.11.2022 позивачем подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, з якими останній ознайомився 18.11.2022, що підтверджується розпискою представника позивача на поданому клопотанні.

Також 18.11.2022 позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивачем вказується, що відповідачем не надано доказів того, що саме введення воєнного стану в Україні призвело до неможливості саме для нього виконати зобов`язання з оплати до жовтня 2022 року, відповідачем не надано доказів звернення до позивача з проханням про відтермінування оплати за договором поставки. Так само відповідачем не надано доказів звернення до Торгово-промислової палати для отримання сертифікату, який би засвідчував настання для нього форс-мажорних обставин.

Відповідач правом на подання заперечень не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення..

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

23.11.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 204310/816/18 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався протягом періоду чинності договору поставити та передати у власність покупцеві товар (партію товару) на підставі заявки, в кількості та в строки згідно з умовами договору та додатків до нього, що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити товар (партію товару) згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 2.1 договору пунктом поставки є склад покупця за адресою: м. Київ, вул. Перемоги, 9-А.

Згідно з п. 2.3 договору право власності на товари переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Як погоджено сторонами в п.п. 11.1 та 11.2 договору, останній чинний до 31.12.2018 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У зв`язку з закінченням чинності договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається подовженим на невизначений строк, але кожна із сторін має право припинити його дію, письмово попередивши про це іншу сторону не пізніше ніж за 30 календарних днів до бажаної дати розірвання договору.

Крім того, 21.10.2019 сторонами внесено зміни до п. 8.1 договору та викладено його в наступній редакції: «Покупець повинен сплатити товар не пізніше 30 календарних днів з дати поставки».

Як встановлено судом під час розгляду даної справи позивачем в період з 27.01.2022 по 21.02.2022 на підставі видаткових накладних, копії яких долучено до позову, поставлено відповідачу товар на загальну суму 301 289,73 грн.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, оплаченою станом на момент звернення до суду була накладна № 40275172 на суму 25 343,69 грн, відповідно, заборгованість відповідача становила 275 946,03 грн.

У подальшому відповідачем здійснено оплату в розмірі 275 946,03 грн, що підтверджується наданою позивачем випискою з банківського рахунку, а також наданим відповідачем платіжним дорученням № 4307 від 10.10.2022 на суму 275 946,03 грн.

Проте, враховуючи, що розрахунок з позивачем проведено не в строки, встановлені договором, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає про те, що затримка в оплаті поставленого товару виникла у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (введенням воєнного стану на території України, бойовими діями в Києві та Київській області, звільненням працівників).

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Так, сторонами в п. 8. Договору з урахуванням додаткової угоди погоджено, що оплата за товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Таким чином, товар, поставлений за накладними від 27.01.2022, мав бути оплачений до 28.02.2022 включно (оскільки 27.02.2022 є вихідним днем неділя), за накладною від 31.01.2022 - до 02.03.2022, за накладними від 09.02.2022 - до 11.03.2022, за накладними від 14.02.2022 - до 16.03.2022, за накладною від 21.02.2022 - до 23.02.2022.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на неможливість виконання ним свого обов`язку у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Водночас, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

При цьому, відповідачем під час розгляду даної справи не доведено неможливість виконання його обов`язку з оплати поставленого товару в строк, передбачений договором.

Так, відповідно до п. 8.2 договору сторонами погоджено, що оплата здійснюється шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника.

Також відповідачем не доведено, що він звертався до позивача з проханням про продовження строку для оплати поставленого товару.

Крім того, судом враховано, що оплата товару здійснена відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у даній справі.

За вказаних обставин, судом не беруться до уваги посилання відповідача на наявність підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань з оплати.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4 110,76 грн 3% річних та 37 021,79 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд вважає їх арифметично вірними, а відтак, вимоги про стягнення з відповідача 4 110,76 грн 3% річних та 37 021,79 грн втрат від інфляції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 49 074,01 грн пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 9.4 договору у разі прострочення покупцем оплати за поставлену партію товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% від вартості товару за кожний день прострочення.

Поряд з цим, відповідно до ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження для нарахування пені розміром подвійної облікової ставки НБУ встановлено в ст. 3 ЗУ «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Розмір подвійної облікової ставки НБУ за заявлений позивачем період був меншим, ніж розмір пені, передбачений сторонами в договорі.

За вказаних обставин, за розрахунком суду розмір пені з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством, становить 47 805,47 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 268,54 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, розмір судового збору за подання даного позову складає 2481,00 грн, оскільки ціна позову з урахуванням зменшення становить 90 206,56 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, іншу частину судового збору в розмірі 3 026,00 грн (5507,00 грн сплачено при зверненні до суду за мінусом 2 481,00 грн) може бути повернуто за клопотанням позивача.

Проте, станом на момент розгляду позивач не звертався з відповідним клопотанням про повернення судового збору у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Лімітед" (03170, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 9А, код 38980356) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" (01001, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 4, код 13669756) пеню в розмірі 47 805,47 грн (сорок сім тисяч вісімсот п`ять грн 47 коп.), втрати від інфляції в розмірі 37 021,79 грн (тридцять сім тисяч двадцять одну грн 79 коп.), 3% річних в розмірі 4 110,76 грн (чотири тисячі сто десять грн 76 коп.), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 446,11 грн (дві тисячі чотириста сорок шість грн 11 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 17.01.2023.

Суддя О.Г. Удалова