ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"03" січня 2023 р. Справа№ 910/3386/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Гарник Л.Л.

Полякова Б.М.

розглянувши апеляційну скаргу компанії М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед (Об`єднані Арабські Емірати) та додані до неї документи

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 10.11.2022 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

у справі №910/3386/18

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Трансмагістраль",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі № 910/3386/18 поновлено провадження, матеріали справи № 910/3386/18 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду у межах справи № 910/16249/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трансмагістраль".

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, компанія М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 та направити справу до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Також, у апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про її повернення скаржнику з огляду на наступне.

Так, з`ясовуючи процесуальний статус особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

Приписами статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена на належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ст. 254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 255 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, необхідною підставою власне їх процесуальної участі у справі як учасника є виключно порушення прав, обов`язків або інтересів судовим рішенням, яке вони оскаржують. За такої умови вони розглядаються не як потенційний, а як реальний учасник провадження у відповідному статусі залежно від характеру порушеного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини").

Таким чином, в даному конкретному випадку, право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції мають учасники справи, а також інші особи, які не є учасниками справи, але судове рішення, що оскаржується, безпосередньо вирішує питання про їх права та обов`язки або щодо прав чи обов`язків яких існує спір.

Судом першої інстанції має бути розглянуто та вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або у мотивувальній частині оскаржуваного рішення повинні міститися висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цієї особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права учасників провадження у справі про банкрутство, а й їх процесуальні права, що витікають із визначеного пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, права кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав та обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Колегія суддів встановила, що апеляційна скарга подана компанією М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед, яка не є учасником даної справи, а її права та обов`язки не вирішувались при постановленні оскаржуваної ухвали. Відтак, компанія не має права на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.11.2022.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, зокрема, якщо вона підписана особою, яка не має права її підписувати.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про повернення без розгляду апеляційної скарги компанії М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/3386/18.

Також, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не відповідає вимогам, встановлених статтею 258 ГПК України, оскільки до неї не додані докази сплати судового збору у встановленому розмірі та належні докази надсилання копії скарги учасникам справи.

За подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 судовий збір згідно пп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" складає 2481,00 грн.

У зв`язку з поверненням апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить залишити без розгляду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 234, п. 1 ч. 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу компанії М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/3386/18 з доданими до неї документами не приймати до розгляду та повернути скаржнику.

Клопотання компанії М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед про поновлення строку на апеляційне оскарження залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 03.01.2023.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Л.Л. Гарник

Б.М. Поляков