УХВАЛА

19.01.2023Справа № 910/877/23
Суддя Картавцева Ю.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс» про забезпечення позову, що подана до відкриття провадження у справі № 910/877/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

про визнання додаткової угоди укладеною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про визнання додаткової угоди укладеною та зобов`язання вчинити дії.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії щодо:

1) припинення постачання природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс»;

2) виключення Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс» з реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»;

3) розірвання Договору постачання природного газу від 28.09.2021 № 4588-НГТ-41.

Так, у заяві про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс» зазначає, що 27.12.2022 на електронну адресу позивача надійшло повідомлення № 125/05/3-5831 від 26.12.22 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» зазначило, що у разі несплати суми заборгованості у розмірі 1 397 345,44 грн, Компанія, керуючись умовами укладених договорів постачання природного газу, вимушена буде скористатися своїм правом та припинити постачання газу шляхом виключення споживача з Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг». У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс» не згодне з розрахунком обсягів природного газу та вартістю, що підлягає сплаті, а відтак, сплата заборгованості до вирішення спору по суті є неможливою. Крім того, заявник зазначає, що у зв`язку з дією на території України воєнного стану, безліч громадян перебуває за кордоном або ж мають проблеми з оплатою/вчасною оплатою вартості комунальних послуг, у зв`язку з чим існує значна заборгованість у споживачів перед постачальниками зазначених послуг, ТОВ «Енерджисервіс» не є виключенням. Викладене, на переконання заявника, є підставами для вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс» про забезпечення позову, що подана до відкриття провадження у справі № 910/877/23, суд прийшов до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, зокрема, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, суд здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а також, забезпечення збалансованості інтересів сторін, зазначає, що доводи заявника стосовно неможливості здійснення сплати заборгованості через незгоду з визначеними відповідачем обсягами природного газу є необґрунтованими, оскільки, сплата такої заборгованості не означає безумовне погодження позивача з вказаними обсягами й не позбавляє його права на звернення до суду щодо оскарження таких обсягів.

Більше того, стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У свою чергу, покладення на відповідача обов`язку одностороннього виконання договірних зобов`язань без забезпечення зустрічного виконання зі сторони позивача, порушує принцип забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Крім того, суд не бере до уваги посилання заявника на наявність форс-мажорних обставин, оскільки, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 №915/531/17, від 26.05.2020 №918/289/19, від 17.12.2020 №913/785/17 та від 30.11.2021 №913/785/17).

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Разом з тим, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 140, ч. 2 ст. 232, ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджисервіс» про забезпечення позову, що подана до відкриття провадження у справі № 910/877/23 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Картавцева