ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2023м. ДніпроСправа № 904/3674/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальника компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державної установи інститут зернових культур національної академії аграрних наук України, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 200 310, 69 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальника компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державної установи Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України (далі - Відповідач), за змістом якого, з урахуванням заяви про виправлення описки в позовній заяві, просить стягнути з Відповідача заборгованість в розмірі 200 310,69 грн., з яких: 148 920,35 грн. основного боргу, 21 991,25 грн. пені, 2 594,88 грн. 3% річних, 26 804,21 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ.

Ухвалою суду 09.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Відповідачу надано строк на подачу відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що Позивач здійснював постачання природного газу протягом листопада 2021 року, обсяг якого сплачено в повному обсязі. В період з 01 по 31 грудня 2021 року Відповідач споживач природний газ, який був поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" по договору № 03-1296-БО-Т від 30.11.2021 року.

Також Відповідач зазначає, що нього відсутня можливість виконання бюджетних зобов`язань минулого року відповідно до типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, оскільки, для реєстрації Відповідачем бюджетних зобов`язань Позивач, якщо вважав, що саме він є постачальником природного газу для ДУ ІЗК НААН, повинен був надати Відповідачеві акт приймання-передачі природного газу, рахунок по поставці природного газу за період з 01.12.2021 по 24.12.2021 до кінця бюджетного року. Надані Позивачем документи у січні 2022 року, зокрема: акт приймання-передачі природного газу № 30963, рахунок на оплату (природний газ) № 1595, Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не відповідають вимогам Бюджетного кодексу. Типовий договір № 2412/21 від 24.12.2021 постачання природного газу постачальником останньої надії не містить положень, які б надали можливість виконувати сторонам зобов`язання поза межами строку дії договору, а надання акту та рахунку у січні місяці, тобто після закінчення строку договору та бюджетного року, взагалі виключили будь-яку можливість з боку Відповідача врегулювати договірні відносини, як то доповнення (внесення змін) договору положеннями, що дозволили б у разі потреби як виконати зобов`язання за договором так і здійснювати будь-які платежі за договором.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат, зокрема, через дію форс-мажорні обставини, що викликані введення в Україна воєнного стану згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України (далі - Позивач, Постачальник, Постачальник останньої надії) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України визначено постачальником останньої надії на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу, постачальник останньої надії - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником останньої надії укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника останньої надії та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником останньої надії не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником останньої надії і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником «останньої надії» не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником «останньої надії».

Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії (далі - договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Факт включення Відповідача до реєстру споживачів постачальника останньої надії та віднесення газу, спожитого Відповідачем, до портфеля постачальника останньої надії з наведених вище підстав підтверджується:

- листом оператора ГТС від 30.06.2022 №ТОВВИХ-22-6922 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS00000DSIE005;

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії від оператора ГРМ (Форма № 10);

- відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS00000DSIE005 (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету Позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Згідно 4.3. Договору, Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4. Договору).

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Постановою КМ України № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 р. встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача, на підтвердження чого у справу надано роздруківку з сайту та довідку

Як свідчать дані Оператора ГТС (а.с. 42), в період з 01.11.2021 по 30.11.2021 Позивач поставив Відповідачу природний газ в об`ємі 2 144,23 м3 на суму 36 023,06 грн. В період з 01.12.2021 по 24.12.2021 обсяг поставки склав 2 636,68 м3 на суму 148 920,35 грн.

Для здійснення оплати зазначених обсягів поставленого газу, Відповідачу були направлені рахунки, що підтверджується наданими у справу доказами (а.с. 68-78).

28.12.2021 року Відповідач здійснив оплату обсягів використаного в листопаді 2021 року газу в повному обсязі (а.с. 89).

За обсяг газу, поставлений Позивачем протягом періоду з 01.12.2021 по 24.12.2021, Відповідач не розрахувався, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в розмірі 148 920,35 грн.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості суду не надано.

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Пунктом 4.5. Договору визначено, що разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі 21 991,25 грн., яка розрахована за період прострочення оплати з 01.02.2022 по 31.07.2022 (а.с. 14).

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми матеріального закону, Позивач розрахував та просить суд стягнути з Відповідача три проценти річних в розмірі 2 594,88 грн. за період прострочення з 01.02.2022 року по 31.08.2022 року, а також, інфляційні втрати в розмірі 26 804,21 грн. за вказаний період (а.с. 15).

Здійснивши перевірку наданих розрахунків, суд дійшов висновку, що визначення розміру пені, відсотків річних та інфляційних втрат здійснено позивачем арифметично правильно.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді, заборгованість Відповідача перед Позивачем складає суму 200 310,69 грн., з яких: 148 920,35 грн. основний борг, 21 991,25 грн. - пеня, 2 594,88 грн. - 3% річних, 26 804,21 грн. інфляційні втрати.

Суд відхиляє доводи Відповідача з посиланням на те, що протягом грудня 2021 року він отримував газ від ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», адже надані у справу документи не містять доказів включення Відповідача до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» в зазначений період. Навпаки, згідно даних Інформаційної платформи Оператора ГТС в період з 01.11.2021 по 24.12.2021 саме Позивач здійснював постачання природного газу Відповідачу як постачальник «останньої надії».

Заперечуючи проти стягнення суми пені, відсотків річних та інфляційних втрат, Відповідач посилається на дію форс-мажорних обставин, які виникли в зв`язку з розпочатою 24.02.2022 року військовою агресією російської федерації проти України, та введенням на території України воєнного стану.

З приводу зазначених вище доводів Відповідача суд зазначає наступне. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як убачається зі змісту умов договору, Відповідач мав здійснити оплату поставленого в період 01.12.2021 24.12.2021 природного газу, до закінчення календарного місяця, наступного за розрахунковим, тобто до 31.01.2022 року включно, а отже, на час виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання, обставини, які за доводами Відповідача унеможливили своєчасне виконання зобов`язання, не існували.

За викладених вище обставин суд відхиляє доводи відповідача з посиланням на те, що прострочення виконання зобов`язання з оплати за отриманий природний газ, стялося внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Таким чином, з урахуванням обставин щодо здійснення Позивачем постачання природного газу та порушення Відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної сплати за нього визначеної договором суму, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77-79, 86, 129, 165, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державної установи Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України ( 49009, м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (0416, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 148 920,35 грн. основного боргу, 21 991,25 грн. пені, 2 594,88 грн. 3% річних, 26 804,21 грн. інфляційних втрат, 3 004,66 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ліпинський