ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
02.01.2023 справа № 914/3311/22
Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега», м. Дрогобич Львівської області
до боржника Санаторію «Нафтуся Прикарпаття», с. Модричі Дрогобицького району Львівської області
про видачу судового наказу з вимогою про стягнення 240802,74 грн заборгованості за Договором поставки № 1 від 03.01.2016
відсутність підстав для відмови у видачі судового наказу з вимогою про стягнення 240802,74 грн заборгованості за Договором поставки № 1 від 03.01.2016, що виникла у зв`язку із неоплатою вартості товару, прийнятого відповідно до накладних: №2 від 02.08.2016 на суму 15 821,52 грн, №3 від 03.08.2016 на суму 15 407,28 грн, №4 від 04.08.2016 на суму 2 714,04 грн, №5 від 05.08.2016 на суму 5 555,52 грн, №6 від 08.08.2016 на суму 5 066,88 грн, №7 від 09.08.2016 на суму 16 216,80 грн, №8 від 10.08.2016 на суму 16 104,00 грн, №9 від 11.08.2016 на суму 10 950,48 грн, №10 від 12.08.2016 на суму 10 781,40 грн, №11 від 13.08.2016 на суму 8 013,60 грн, №12 від 15.08.2016 на суму 11 987,88 грн, №13 від 16.08.2016 на суму 11 938,92 грн, №14 від 17.08.2016 на суму 6 880,92 грн, №15 від 18.08.2016 на суму 13 424,40 грн, №16 від 19.08.2016 на суму 11 578,92 грн.
Частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до положень статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів.
Відповідно до частини 1 статті 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до заяви долучено копії Договору про надання правової допомоги №Г-01/11/СН від 01.11.2022, Додатку від 01.11.2022 до договору про надання правової допомоги №Г-01/11/СН від 01.11.2022 «Розрахунок вартості професійно-правової допомоги», Додатку №3 від 06.12.2022 до договору про надання правової допомоги №Г-01/11/СН від 01.11.2022 «Детальний опис робіт (наданих послуг)», Акту №3 від 06.12.2022 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг до договору про надання правової допомоги №Г-01/11/СН від 01.11.2022.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Водночас, відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).
В розумінні положень згаданих норм законодавства, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.
Слід зауважити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі №922/2869/19 вказав, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Суд дійшов висновку, що 2000,00 грн витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання надання послуг та обсягом виконаних робіт.
Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 155, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд
2. Копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику.
3. Відповідно до частин 1 та 2 статті 157 Господарського процесуального кодексу України Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
4. У разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
6. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
Суддя Кидисюк Р.А.
7. Судовий наказ набрав законної сили ______________________________________.
8. Судовий наказ може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання ним законної сили.
9. Судовий наказ видано стягувачу _______________________________________.
Суддя ___________________