ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2023 р. Справа№ 910/5656/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.09.2022

у справі №910/5656/22 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 7758,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 7 758, 60 грн неустойки за порушення строку доставки вантажу за накладною № 0402615.

В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає, що на підставі укладеного з Відповідачем договору надання послуг № 08906/ЦТЛ-2018/18/158 від 12.02.2018 останній взяв на себе зобов`язання здійснити доставку вантажу зі станції Буганяй Литовської залізниці до станції Кременець Львівської залізниці. Відправлений вантаж доставлено Відповідачем з порушенням термінів доставки, передбаченого статтею 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі за текстом - УМВС), що відповідно стало підставою для нарахування неустойки в розмірі 7 758, 00 грн та звернення до суду з позовом

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/5656/22 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» неустойку за порушення строку доставки вантажу 775 (сімсот сімдесят п`ять) грн. 86 коп та судовий збір в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят один) грн. 00 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 в частині зменшення розміру неустойки до 10% та відмови у задоволенні частини позовних вимог та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2022р відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022.

Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що воно не підлягає зміні чи скасуванню з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує , що 12.02.2018 між ПІІ «Амік Україна» та АТ «Укрзалізниця» укладено Договір, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та або/вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

22.10.2021 відповідно до залізничної накладної № 0402615 зі станції відправлення Бугяняй Литовської залізниці відправником - АТ «Орлен Летува» відправлено вантаж у вагонах № 51252047 та № 58706078 до станції призначення Кременець Львівської залізниці, вантажоодержувач - ПІІ «Амік Україна», провізна плата - 25 862, 00 грн.

Загальна відстань по території Литви 343 км, по території Білорусі 319 км, по території України 234 км, що разом складає 896 км.

Як вбачається із залізничної накладної № 0402615 (графа 35), вантаж прибув на станцію призначення 02.11.2021.

Згідно доводів Позивача термін доставки вантажу за вказаною залізничною накладною у відповідності до статті 24 УМВС становить не більше 6-ти діб (5 діб + 1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу, з розрахунком 1 доба на кожні 200 км, що почалися), але фактично склав 11 діб.

Водночас, відповідно до графи 32 «Продовження строку доставки» залізничної накладної № 0402615 вантаж був затриманий на 1 добу для митного оформлення на ст. Сарни Львівської залізниці, у зв`язку з чим строк доставки вантажу збільшено на 1 добу у відповідності до § 3 статті 24 УМВС.

З огляду на викладене, загальний строк доставки вантажу не повинен перевищувати 7 діб, а той час як фактичний строк доставки вантажу становить 11 діб.

Так, на підставі § 2 статті 45 УМВС Позивачем нараховано неустойку в розмірі 7 758, 60 грн виходячи із суми провізної плати - 25 862, 00 грн.

Позивач звертався до Відповідача з претензією № 2633 від 29.12.2021 про сплату нарахованої неустойки за прострочення доставки вантажу в розмірі, яку згідно наданих Позивачем доказів направлено 29.12.2021 поштовим повідомленням № 0962 , на яку Відповідач відповіді не надав та нарахований Позивачем штраф не сплатив, однак факт прострочення доставки вантажу на 11 діб та суму неустойки нарахованої Позивачем визнає і просить суд зменшити розмір неустойки, посилаючись на блокування експорту сільськогосподарської продукції, яка складала значний відсоток у перевезеннях, завдання пошкоджень залізничній інфраструктурі, значне зниження обсягів та прибутковості від перевезення пасажирів залізницею, здійснення евакуаційних перевезень пасажирів з території ведення активних бойових дій з причин військової агресії російської федерації.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), статті 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями частини 5 статті 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно приписів статті 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Частиною 1 статті 919 ЦК України закріплено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 ГК України).

Згідно приписів статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі за текстом - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до статті 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося у міжнародному сполученні, а отже спірні правовідносини регулюються УМВС.

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна.

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів», тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно статті 9 Конституції України та статті 10 ЦК України, є частиною національного законодавства України та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно параграфу 1 статті 14 УМВС у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграф 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Відповідно до параграфу 2 статті 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм: - для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;- для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Також параграфу 3 вказаної статті передбачено, що доставка вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Згідно параграфу 5 статті 24 УМВС, перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 год. дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (параграфу 7 статті 24 УМВС).

Відповідно до статті 2 УМВС та додатку 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів», розділу 1 пункту 2.1. «відправка» - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Як встановлено судом вище, враховуючи визначену відстань перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 0402615 останній прибув до станції призначення із затримкою на 4 доби.

Відповідно до параграфу 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме: -6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки; -18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки; - 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

З огляду на те, що фактично доставка вантажу становила 11 діб, при нормативно визначеному терміні в 7 діб, суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку, що прострочення терміну доставки вантажу на 4 доби становить перевищення понад три десятих загального терміну доставки, а відтак є підставою для застосування неустойки в розмірі 30% провізної плати, що відповідно становить 7 758, 60 грн. та вірно обраховано сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Суд попередньої інстанції, врахувавши, що порушення Відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії, та дійшов висновку, що наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, з чим колегія погоджується та вважає чакове задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру неустойки та стягнення з Відповідача неустойки у розмірі 10% від заявленої до стягнення суми неустойки обгрунтованими та правомірними, оскільки АТ «Українська залізниця» є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні в умовах здійснення ракетних обстрілів залізничної інфраструктури та відновлення інфраструктури власними силами, засобами та коштами з метою підтримки обороноздатності держави.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/5656/22 залишити без змін.

Матеріали справи №910/5656/22 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова