ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 рокуСправа № 912/1803/22

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу № 912/1803/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0", 03039, м. Київ, проспект Валерія Лобановського, буд. 119, приміщення 7, кабінет 56,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний", 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 17, кімната 13,

про стягнення 151 983,89 грн.

Без виклику сторін (судове засідання не проводилось).

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0", яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" про стягнення 151 983,89 грн та 2 481,00 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки товару від 02.02.2022, укладеним у спрощений спосіб, в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Ухвалою від 08.12.2022 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/1803/22; постановив справу № 912/1803/22 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи № 912/1803/22 здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Позивач та відповідач належним чином повідомленні про відкриття провадження у даній справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не повідомив суд про наявність заперечень з приводу заявлених позовних вимог.

Згідно положень ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

За ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

02.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібний" рахунок № 1109 на оплату товару - Розстійної шафи FEN80 в кількості 1 шт, на загальну суму 217 119,84 грн з ПДВ (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згідно платіжного доручення від 08.02.2022 № 3073 перераховано позивачу кошти в розмірі 65 135,95 грн з призначенням платежу - "Оплат аза розстійну шафу зг рах № 1109 від 02.02.2022р. в т.ч. ПДВ 10855,99грн. ХЛ9" (а.с. 8, 9).

За твердженням позивача, 22.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" поставлено відповідачу товар у повному обсязі, про що сторони підписали Акт приймання-передачі від 22.02.2022, а також Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібний" видаткову накладну від 22.02.2022 №894 у 2-х екземплярах, підписану постачальником (а.с. 10).

24.02.2022 року через початок повномасштабного вторгнення росії до України видаткова накладна так і не була підписана сторонами.

Як зазначає позивач, 11.04.2022, за попередньою усною домовленістю, Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" повторно передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на підпис видаткову накладну № 894 та змінила її дату на поточну (11 квітня 2022 року), у 2х екземплярах, підписану постачальником, так як відобразити у бухгалтерському обліку за минулий період дану господарську операцію не було можливим (а.с. 11).

Відповідач не повернув екземпляр видаткової накладної з підписом уповноваженої особи та печаткою. Жодних письмових заперечень щодо підписання видаткової накладної від відповідача на адресу позивача також не надходило.

Згідно тверджень позивача, відповідач протягом тривалого часу в усних переговорах гарантував погашення боргу та повернення екземпляру видаткової накладної позивача, обґрунтовуючи затримку звільненням відповідальних працівників та складною ситуацією в країні.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" з претензією від 07.07.2022 №07-3 щодо погашення заборгованості за поставлений Товар згідно рахунка на оплату від 02.02.2022 № 1109 у розмірі 151 983,89 грн (в т.ч. ПДВ) та вимогою повернути екземпляр видаткової накладної (а.с. 12-15).

Зазначена претензія була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібний" 04.08.2022 (а.с. 16).

Позивач також зазначає, що договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, проте вважає, що цивільні права та обов`язки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, ч. 1, ст. 181 Господарського кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки.

Враховуючи, що відповідач не здійснив повної оплати поставленого товару, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи даний спір, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За положеннями ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи норми чинного законодавства та надані позивачем докази, суд приходить до висновку про укладення у спрощений спосіб між сторонами договору поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано примірник видаткової накладної від 11.04.2022 № 894, яка не підписана та не скріплена печаткою з боку відповідача.

Крім того наявний Акт приймання-передачі товару від 22.02.2022, зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" підписаний Марчук Владиславою, повноваження якої на отримання товару (Розстійної шафи FEN80) від імені відповідача не підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місця, та приходить до висновку, що дійсно, між сторонами виникли договірні правовідносини (з врахування наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 08.02.2022 № 3073 та вказаного у ньому призначення платежу, згідно якого відповідачем здійснено часткову оплату за рахунком від 02.02.2022 № 1109), на виконання яких одна сторона (позивач) здійснив поставку товару за видатковою накладною від 11.04.2022 № 894, а інша сторона (відповідач) прийняла цей товар.

Відсутність підпису уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" на видатковій накладній від 11.04.2022 № 894 не спростовує факт поставки товару (Розстійної шафи FEN80).

Крім того, оскільки видаткова накладна від 11.04.2022 № 894 на загальну суму 217 119,84 грн містить найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість, а також враховуючи прийняття відповідачем поставленого згідно вказаної накладної товару (що відповідачем не заперечується), суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, в частині поставки товару згідно вказаної видаткової накладної.

Враховуючи те, що позивачем було поставлено товар згідно видаткової накладної, в якій погоджено який товар має бути поставлено, його ціну, беручи до уваги часткову оплату отриманого товару, суд приходить до висновку, що позивачем була здійснена поставка згідно видаткової накладної від 11.04.2022 № 894, а відповідачем було отримано поставлений товар.

Так, відповідач за отриманий товар розрахувався частково, перерахувавши позивачу 65 135,95 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 08.02.2022 № 3073 та випискою по рахунку, наявними в матеріалах справи (а.с. 8-9).

Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Отже, суд розцінює часткову оплату, здійснену відповідачем, як визнання ним основного боргу.

Крім того відповідач отримав претензію позивача 04.08.2022, заперечень на претензію не надав, борг на вимогу позивача не сплатив.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 151 983,89 грн (217 119,84 грн - 65 135,95 грн = 151 983,89 грн), строк сплати якої настав. Відповідач вказаного не спростував, належних, допустимих та вірогідних доказів протилежного не надав, у зв`язку з чим господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 151 983,89 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 17, кімната 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" (03039, м. Київ, проспект Валерія Лобановського, буд. 119, приміщення 7, кабінет 56; ) заборгованість у розмірі 151 983,89 грн, а також судовий збір у сумі 2 481,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю "БМ ДИСТРИБУШН 2.0" (на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1); Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібний" (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 17, кімната 13, та на електрону пошту: ).

Повне рішення складено 19.01.2023.

Суддя О.Л. Бестаченко