ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" січня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1528/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Державного підприємства "Добропіллявугілля-Видобуток" (85001, Донецька обл., місто Добропілля, пр.Шевченка, буд. 2)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкордія Енерготрейд" (65026, Одеська обл., м.Одеса, вул.Грецька, буд. 43)

про стягнення 260 017,90 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Коротктй зміст позовних вимог.

12.07.2022 Державне підприємство "Добропіллявугілля-Видобуток" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкордія Енерготрейд", в якій просить суд стягнути з відповідача передплату за договором у сумі 218 893,38 грн, штраф у сумі 33 745,12 грн, пеню у сумі 6 785,69 грн, 3% річних у сумі 593,71 грн, а також судовий збір у сумі 3 900,27 грн.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.07.2022 за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1528/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті справи, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 18.07.2022 була надіслана позивачу на електронну адресу, зазначену у позовній заяві, відповідачу на юридичну адресу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За таких обставин, зважаючи на обставину повернення до суду ухвали від 18.07.2022 з відміткою поштової установи "адресат відсутній за вказаною адресою", суд зазначає про виконання обов`язку щодо повідомлення відповідача про вчинення судом відповідної процесуальної дії (відкриття провадження у справі).

Згідно з ч.5,7 ст.252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від відповідача справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи ту обставину, що в умовах воєнного стану суди продовжують працювати в штатному режимі, з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи з метою забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути дану справу в межах розумного строку.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Державного підприємства "Добропіллявугілля-Видобуток".

Умовами укладеного між сторонами договору про закупівлю товару від 14.04.2022 було погоджено постачання палива дизельного ЄВРО у кількості - 15 000 літрів на загальну суму разом із ПДВ - 674 902,50 грн.

У відповідності до умов п.5.3. договору на підставі платіжного доручення № 2384 від 14.04.2022 позивачем на користь відповідача було перераховано передплату у розмірі 674 902,50 грн.

Згідно видаткової накладної № РН-0000011 від 20.04.2022, на користь позивач відповідачем було поставлено паливо дизельне ЄВРО у загальній кількості - 10 135 літрів на суму разом із ПДВ - 456 009,12 грн.

Відповідно до умов Договору строк поставки пального у кількості - 15 000 літрів був визначений сторонами до 30.04.2022 року.

Водночас обсяг недопоставленого пального, станом на момент звернення до суду із позовною заявою складає - 4 865 літри на загальну суму - 218 893,38 грн.

На підставі положень пунктів 6.2.1. та 6.2.2. договору відповідачу нараховано штраф та пеню, на підставі положень ст.625 ГПК України відповідачу нараховано 3% річних.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

14.04.2022 між ДП "Добропіллявугілля-Видобуток" (Покупець) та ТОВ "Конкордія Енерготрейд" (Постачальник) укладено договір про закупівлю товару №323-22 АБ (а.с.4-9), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо - технічного призначення: код ДК 021:2015:09130000-

9 - Нафта і дистиляти, в асортименті, кількості, в термін, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в цьому договорі і Специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору. Покупець, в свою чергу, відповідно до п. 1.2. договору зобов`язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 4.1. договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, погоджені Сторонами в Специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до п. 4.2. договору умови поставки Продукції- DDP, згідно Інкотермс-2020, з урахуванням умов і обмовок, що містяться в цьому Договорі і/або відповідних Специфікаціях до цього Договору. Погоджене місце поставки вказується Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору. Постачальник несе усі витрати та ризики, пов`язані з поставкою Продукції, до моменту її поставки в погоджене місце призначення. У випадках, коли Сторонами в Специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини Сторін регулюватимуться положеннями, погодженими Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

У п.4.7. договору сторони погодили, що датою поставки продукції вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Право власності на продукцію, ризики втрати або ушкодження продукції переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві (п.4.11. договору).

За умовами п. 4.12. договору постачальник зобов`язаний письмово за 3 (три) календарні дні до фактичної поставки, сповістити покупця про дату і час поступлення продукції в погоджене місце призначення поставки і дані про вантажоперевізника, а також надати інші відомості, потрібні покупцеві для здійснення необхідних заходів з приймання продукції.

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що загальна сума договору складає: 674 902,50 грн з ПДВ, у тому числі ПДВ: 44 152,50 гри.

Розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% передоплати на підставі отриманого покупцем рахунку, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору та відповідною специфікацією до Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Згідно п. 5.5. договору у разі порушення постачальником строків поставки, обумовлених в специфікації (-ях) до цього договору, покупець вправі направити постачальнику розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, і до їх оплати постачальником затримати оплату поставленої продукції на суму штрафних санкцій та/або збитків. Постачальник зобов`язується сплатити штрафні санкції та/або збитки в впродовж 10 (десяти) днів з моменту направлення розрахунку штрафних санкцій та/або збитків покупцем. При цьому, покупець вправі сплатити постачальнику вартість поставленої продукції до сплати останнім штрафних санкцій та/або відшкодування збитків покупцеві.

Зобов`язання постачальника з поставки продукції відповідно до вимог договору та специфікацій до договору забезпечується оперативно-господарською санкцією. Під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій та збитків, заподіяних невиконанням договору з сум, які підлягають виплаті Постачальникові. Оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника після того, як він не сплатив в строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, згідно з умовами цього договору. Про застосування оперативно-господарської санкції Покупець зобов`язаний письмово повідомити постачальника (п.5.7. договору)

Згідно п.6.2. договору у разі непоставки, недопоставки продукції або її поставки з порушенням строків, передбачених договором або відповідною специфікацією, постачальник несе наступну відповідальність: 6.2.1. у разі прострочення поставки (непоставки, недопоставки) продукції постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється за відповідною специфікацією; 6.2.2. у разі прострочення поставки (непоставки, недопоставки) продукції понад 10 (десять) календарних днів, постачальник, починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня прострочення, додатково до штрафу, передбаченому у п.п. 6.2.1., сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1 % від вартості не поставленої (недопоставленої) продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6.16. договору у разі порушення постачальником строку поставки продукції і/або партії Продукції, встановленого договором або Специфікацією до договору, покупець: 6.16.1. має право відмовитися від прийняття продукції або партії продукції, по якій порушені терміни поставки, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення постачальнику не раніше закінчення узгодженого Сторонами в Договорі або специфікації до договору терміну для поставки Продукції і/або партії Продукції; 6.16.2. має право вимагати від постачальника сплати нарахованих штрафних санкцій га/або завданих збитків; 6.16.3. звільняється від будь-якої відповідальності, пов`язаної з відмовою від прийняття продукції і/або партії Продукції, по якій порушений термін поставки, в т.ч., але не виключно, сплати штрафних санкцій, збитків, додаткових платежів, компенсації витрат Постачальника, регресних виплат та ін.

Цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків та виконання зобов`язань за договором - до повного виконання Сторонами грошових зобов`язань та всіх інших своїх зобов`язань за цим договором (п.8.1. договору).

Відповідно до умов укладеної Специфікації (додаток № 1 до Договору) (а.с.10) сторонами за договором було погоджено постачання палива дизельного ЄВРО у кількості - 15 000 літрів на загальну суму разом із ПДВ - 674 902,50 грн, строк поставки: згідно письмової заявки замовника (запланована дата поставки до 30.04.2022), місце поставки: ВП "Автобаза", Донецька область, смт Святогорівка, вул. Білозерська, 33.

На виконання умов договору позивачем на користь відповідача на підставі платіжного доручення №2384 від 14.04.2022 (а.с.11) було перераховано оплату за дизельне паливо у сумі 674 902,50 грн.

Згідно видаткової накладної № РН-0000011 від 20.04.2022 відповідачем на користь позивача було поставлено - паливо дизельне ЄВРО у загальній кількості - 10 135 літрів на суму разом із ПДВ - 456 009,12 грн.

Доказів поставки залишку дизельного палива на суму 218 893,38 грн матеріали справи не містять.

Як вказує позивач, ним на адресу відповідача 01.06.2022 було направлено претензію про повернення суми передоплати у розмірі 218 893,38 грн та сплати штрафних санкцій, копію якої позивачем було залучено до матеріалів позовної заяви. Дослідивши відповідну претензію (а.с.13), суд вказує про відсутність певної частини тексту такої претензії, а також відсутність в матеріалах справи доказів надіслання останньої на адресу відповідача.

5. Позиція суду.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Надаючи оцінку правовій природі укладеного між сторонами договору, суд зауважує, що останній фактично є договором поставки.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, сплативши на користь відповідача грошові кошти у сумі 674 902,50 грн.

Згідно з ч.1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що відповідач, у визначений в специфікації строк поставки, своє зобов`язання з поставки виконав лише частково та поставив відповідачу 10 135 літрів палива на суму 456 009,12 грн. Доказів поставки залишку оплаченого товару матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищезазначене, оскільки належних доказів, які б підтвердили повернення відповідачем суми попередньої оплати у розмірі 218 893,38 грн на користь позивача, а також доказів поставки товару на означену суму, відповідач, згідно приписів ст.ст.74, 76-77 ГПК України, суду не надав, та наявність такої заборгованості підтверджується матеріалами справи, суд вважає позовні вимоги ДП "Добропіллявугілля-Видобуток" в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

І цивільним, і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов`язань таким способом, як пеня.

Господарський кодекс України не містить поняття пені. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення положень ч. 3 ст. 549 ЦК України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов`язання.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд у постанові від 23.04.2019р. у справі №904/3565/18.

Відповідно до ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. по справі №917/194/18).

Як вже було зазначено судом, відповідальність за невиконання зобов`язання з поставки товару сторонами погоджена у п.6.2. договору.

Враховуючи наведене, суд, перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок штрафу, встановив його правильність, з огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у сумі 33 745,12 грн є обґрунтованими.

В той же час, з урахуванням положення ч.1 ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України, а також сукупного змісту умов договору щодо відповідальності за невиконання зобов`язань (відсоткового співвідношення до, зокрема, вартості недопоставленої продукції, продукції, яка не відповідає якості та ін.), суд вважає, що правомірним та доцільним в даному випадку буде нарахування штрафу, виходячи з вартості саме недопоставленого обсягу товару.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру штрафу до 10 944,67 грн (5% від 218 893,38 грн).

Щодо вимог позивача про стягнення суми пені, суд зазначає, що при розрахунку позивачем не враховано положення ч.5 ст. 254 ЦК України. З урахуванням означеного судом за допомогою системи "Ліга 360" зроблено власний розрахунок.

Період прострочення:Кількість днів у періодіСума
з 03/05/2022 до 01/06/2022 218 893,38 x 0.1 x 30 : 100306 566,80 грн.
Таким чином сума пені становить 6 566,80 грн, з огляду на що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначених висновків дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц та постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, зокрема відповідно до останньої Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України та Верховного Cуду щодо застосування частини другої статті 625 ЦК України у випадку прострочення зобов`язання з повернення суми попередньої оплати товару, визначивши, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у постачальника (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати і 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи наведене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість звернення позивача із вимогою про 3% річних.

Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок 3% річних, суд встановив, що при розрахунку позивачем не враховано положення ч.5 ст. 254 ЦК України. З урахуванням означеного судом за допомогою системи "Ліга 360" зроблено власний розрахунок 3% річних.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 03/05/2022 до 01/06/2022 218 893,38 x 3 % x 30 : 365 : 10030539,74 грн.
Таким чином сума 3% річних становить 539,74 грн, з огляду на що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, також покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (без урахування зменшення судом штрафу).

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкордія Енерготрейд" (65026, Одеська обл., м.Одеса, вул.Грецька, буд. 43, ) на користь Державного підприємства "Добропіллявугілля-Видобуток" (85001, Донецька обл., місто Добропілля, пр.Шевченка, буд. 2, ) суму передплати за договором у розмірі 218 893 /двісті вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три/ грн 38 коп., штраф у сумі 10 944 /десять тисяч дев`ятсот сорок чотири/ грн 67 коп., пеню у сумі 6 566 /шість тисяч п`ятсот шістдесят шість/ грн 80 коп., 3% річних у сумі 539 /п`ятсот тридцять дев`ять/ грн 74 коп., судовий збір у сумі 3 896 /три тисячі вісімсот дев`яносто шість/ грн 18 коп.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська