номер провадження справи 4/109/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
про залишення позову без розгляду
17.01.2023 Справа № 908/1572/22
м.Запоріжжя Запорізької області
про стягнення 125072,90 грн.
Суддя Зінченко Н.Г.
Без виклику представників сторін
31.08.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 88 від 26.08.2022 (вх. № 1729/08-07/22 від 31.08.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ», м. Нікополь Дніпропетровської області до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС», м. Запоріжжя про стягнення 125072,90 грн. основного боргу за поставлений товар за договором № 19/2020/2129 від 01.01.2021.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022 справу № 908/1572/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1582/22 в порядку спрощеного позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/109/22, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 19.02.2023.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, веденням на території України режиму воєнного стану, складною безпековою ситуацією в місті Запоріжжі, постійними ракетними обстрілами обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, перебуванням суддя Зінченко Н.Г. з 02.01.2023 по 16.01.2023 включно у відпустці, ухвалу у даній справі прийнято 17.01.2023.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 526, 692, 712 ЦК України, ст., ст. 193, 226 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що через порушення відповідачем умов договору № 19/2020/2129 від 01.01.2021 та положень чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 125072,90 грн.
Позивач своїх доводів з приводу заяви відповідача щодо третейської угоди сторін суду не надав.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Таким чином, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 252 ГПК України відповідач мав право подати до суду заперечення проти вирішення спору в господарському суді не пізніше 05.10.2022.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.
Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.
Відповідно до частини 5 статті 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Право сторін на передачу спору для вирішення третейським судом також передбачено статтею 22 ГПК України.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 19/2020/2129 від 01.01.2021 щодо своєчасної оплати товару.
Пунктом 9.1 договору визначено, що спори та розбіжності, що виникли у зв`язку з даним договором або мають відношення до його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть за можливості вирішуватись шляхом переговорів.
Згідно з п. 9.2 договору якщо спори та розбіжності, вказані в п. 9.1 договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється у відповідності до матеріального права України наступним чином:
- спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10 000 доларів США (з врахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимоги) за основною сумою зобов`язань, вирішуються у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності до регламенту вказаного суду), рішення якого є кінцевим та обов`язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами у строки, вказані у рішенні суду.
Тобто, між позивачем та відповідачем була укладена третейська угода у вигляді третейського застереження у договорі № 19/2020/2129 від 01.01.2021.
Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі № 906/493/16 викладено правовий висновок про те, що:
- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;
- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;
- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.
Судом встановлено, що третейська угода у вигляді третейського застереження у договорі № 19/2020/2129 від 01.01.2021 не визнана недійсною, не втратила чинності та може бути виконана.
Втім реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулась за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі «Девір проти Бельгії» від 27.02.1980 року).
За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та той факт, що між сторонами укладена угода про передачу цього спору на вирішення третейського суду (у вигляді третейського застереження у договорі № 19/2020/2129 від 01.01.2021), суд дійшов висновку про залишення без розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ», м. Нікополь Дніпропетровської області до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС», м. Запоріжжя про стягнення 125072,90 грн. основного боргу за поставлений товар за договором № 19/2020/2129 від 01.01.2021.
Згідно з ч. 2 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.
Частиною 2 ст. 123 ГПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюється Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).
За таких обставин, суд зазначає, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу за його клопотанням підлягає поверненню з Державного бюджету України за відповідною ухвалою судовий збір в розмірі 2481,00 грн. у зв`язку із залишенням позову без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 123, 226, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ», м. Нікополь Дніпропетровської області до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС», м. Запоріжжя про стягнення 125072,90 грн. основного боргу за поставлений товар за договором № 19/2020/2129 від 01.01.2021 залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Учасники по справі можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою: http://zp.arbitr.gov.ua/sud5009/.

Повний текст ухвали складено і підписано 17.01.2023.

Суддя Н.Г.Зінченко

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.