УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

02.01.2023Справа № 910/14829/22

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації

про стягнення 1 569 392 831,93 грн

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації (далі - відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 1 569 392 831,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок військової агресії Російської Федерації позивач зазнала втрат у вигляді втрачених виробничих потужностей підприємств Групи "Азовмаш" у місті Маріуполь та інвестованих грошових коштів.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач зазначає, що вона звертається до суду як власник та акціонер компаній, які було знищено внаслідок військової агресії Російської Федерації, а тому даний спір стосується відносин щодо фінансових інструментів, зокрема відшкодування збитків за знищені підприємства, власником акцій яких вона є, і такий спір відноситься до юрисдикції господарських судів згідно з п. 5 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Однак суд не може погодитись із такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

За змістом пункту 5 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах.

Водночас перелік спорів, зазначених у ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, віднесених до предметної юрисдикції господарських судів, має вичерпний характер, адже навіть пункт 15 цієї частини (інші справи у спорах між суб`єктами господарювання) несе у собі ознаки визначеності і закінченості.

Поряд із цим, за змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (див. постанови від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22), від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20) та інші).

Предметом даного позову є відшкодування майнової шкоди в порядку статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, завданої позивачу з 2014 року внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України.

У цьому контексті варто зазначити, що 18.01.2018 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", який набрав чинності 24.02.2018.

Пунктом 6 частини 13 вказаного закону статтю 28 Цивільного процесуального кодексу України після частини шістнадцятої доповнено новою частиною такого змісту:

"17. Позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача".

Відтак Цивільний процесуальний кодекс України доповнено нормою про підсудність позовів про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб у зв`язку із, зокрема, збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, які можуть пред`являтися за місцем проживання чи перебування позивача.

Суд враховує, що Закон України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" втратив чинність на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України" № 2217-IX від 21.04.2022.

Водночас статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що попри втрату чинності Законом України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", його положення про визначення підсудності спорів про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб у зв`язку із, зокрема, збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України набули ультраактивної дії (дія нормативного акта після втрати ним чинності), що є винятковим способом переходу до нових правил регулювання суспільних відносин, який здійснюється виключно за вказівкою законодавця.

Зважаючи на те, що позов у цій справі пред`явлений на захист цивільного права позивача, який є фізичною особою, такий спір не підлягає вирішенню господарським судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на вищевказані положення чинного процесуального закону, а також враховуючи правові позиції Верховного Суду, які відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України мають враховуватися при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, оскільки предметом позову є відшкодування шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації, цей спір не відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з приписами частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України та, відповідно, не підпадає під юрисдикцію господарських судів, відтак суд вважає за необхідне, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, відмовити у відкритті провадження у цій справі та роз`яснити позивачеві, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації про стягнення 1 569 392 831,93 грн.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 , що цей спір відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Нечай