ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. Справа№ 910/13719/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Політичної партії «Європейська Солідарність»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022

(повне рішення складено 22.02.2022)

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022

(повне рішення складено 20.04.2022)

у справі № 910/13719/21 (суддя Сівакова В.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ»

до Політичної партії «Європейська Солідарність»

про стягнення 11 737 062,24 грн

за зустрічним позовом Політичної партії «Європейська Солідарність»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ»

про внесення змін до договору оренди № к-206 від 15.10.2019

за участю представників:

від позивача: Фелді О.В.;

від відповідача: Ратич Х.О.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Підприємство «Київ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з позовом до ПП «Європейська Солідарність» про стягнення 11 737 062,24 грн за договором оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019, з яких 10 045 620,00 грн основного боргу з орендної плати за період з листопада 2019 року по червень 2021 року, 841 953,32 грн пені, 630 362,65 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 219 126,27 грн.

ПП «Європейська Солідарність» заявлено зустрічний позов з вимогами до ТОВ «Підприємство «Київ» про внесення змін у пункти 6.1 та 6.2 договору оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019 шляхом їх викладення у запропонованій редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 прийнято зустрічний позов ПП «Європейська Солідарність» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/13719/21 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/13719/21 від 27.01.2022 первісні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПП «Європейська Солідарність» на користь ТОВ «Підприємство «Київ» 10 045 620,00 грн основного боргу, 449 190,40 грн пені, 628 688,38 грн інфляційних втрат, 213 866,55 грн 3% річних та 170 060,48 витрат по сплаті судового збору; в зустрічному позові відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва № 910/13719/21 від 22.02.2022 стягнуто з ПП «Європейська Солідарність» на користь ТОВ «Підприємство «Київ» 319 755,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПП «Європейська Солідарність» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі № 910/13719/21 в частині часткового задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом; ухвалити у справі № 910/13719/21 нове рішення в частині задоволення вимог позивача за первісним позовом частково, яким відмовити у задоволенні первісного позову ТОВ «Підприємство «Київ» до ПП «Європейська Солідарність» про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019.

За твердженням скаржника, судом першої інстанції безпідставно залишено без розгляду клопотання про призначення експертизи, що унеможливило встановлення дійсних обставин справи; суд першої інстанції невірно застосував ст. 213, 637 ЦК України та дійшов помилкових висновків про відсутність в умовах договору відкладальної обставини; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо настання моменту виконання зобов`язання з оплати орендної плати; суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідки спливу строку позовної давності та не врахував, що розмір штрафних санкцій безпідставно завищено.

Додатком до вказаної апеляційної скарги ПП «Європейська Солідарність» подано клопотання про призначення комплексної судової економічної, будівельно-технічної експертизи та експертизи безпеки життєдіяльності.

ПП «Європейська Солідарність» звернулась до Північного апеляційного господарського суду також з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13719/21; ухвалити у справі № 910/13719/21 нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ТОВ «Підприємство «Київ» до ПП «Європейська Солідарність» про стягнення 319 755,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Скаржник зазначає, що позивачем заявлено до стягнення суму судових витрат, що перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку (істотне перевищення).

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Європейська Солідарність» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі № 910/13719/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Європейська Солідарність» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13719/21; призначено апеляційні скарги ПП «Європейська Солідарність» до розгляду на 06.09.2022; апеляційні скарги ПП «Європейська Солідарність» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/18461/21 об`єднано в одне апеляційне провадження.

01.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ «Підприємство «Київ» на апеляційну скаргу ПП «Європейська Солідарність», у якому позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі № 910/13719/22 - без змін. Також заявлено орієнтовний розмір судових витрат, які ТОВ «Підприємство «Київ» понесло/планує понести у зв`язку із розглядом даної справи апеляційним судом у розмірі 100 000,00 грн.

Також 01.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ «Підприємство «Київ» на апеляційну скаргу ПП «Європейська Солідарність» на додаткове рішення у справі, у якому позивач просив апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13719/22 - без змін.

Також ТОВ «Підприємство «Київ» заявлялись клопотання про поновлення строку на подання відзивів, які суд визнав обґрунтованими, прийнявши відзиви до розгляду.

У зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, 05.09.2022 для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 справу № 910/13719/21 прийнято до провадження новим складом колегії суддів Північного апеляційного господарського суду, розгляд справи № 910/13719/21 ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 06.09.2022.

20.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява, якою ТОВ «Підприємство «Київ», на виконання вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, до закінчення судових дебатів заявило, що докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення судом рішення у справі, оскільки акти виконаних робіт будуть підписані сторонами за наслідками вказаного розгляду.

20.09.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 04.10.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Разіна Т.І., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 справу № 910/13719/21 прийнято до провадження новим складом колегії суддів Північного апеляційного господарського суду, розгляд справи № 910/13719/21 ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 04.10.2022.

04.10.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.10.2022.

У зв`язку із загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, судове засідання, призначене на 10.10.2022, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 справу № 910/13719/21 за апеляційними скаргами Політичної партії «Європейська Солідарність» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 призначено до розгляду на 24.10.2022.

Судове засідання, призначене на 24.10.2022, не відбулося у зв`язку в вимкненням електропостачання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 справу № 910/13719/21 призначено до розгляду на 01.11.2022.

В судове засідання, призначене на 01.11.2022, з`явилися представники позивача та відповідача, але судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю енергопостачання та технічною неможливістю здійснення фіксування судового процесу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 розгляд справи № 910/13719/21 призначити на 29.11.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 прийнято справу № 910/13719/21 до провадження новим складом колегії суддів Північного апеляційного господарського; розгляд справи № 910/13719/21 ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 29.11.2022.

29.11.2022 відповідачем подано до суду клопотання про уточнення питань для призначення експертизи у судовій справі № 910/13719/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 відмовлено в задоволенні клопотання ПП «Європейська Солідарність» про призначення експертизи у судовій справі № 910/13719/21; клопотання ПП «Європейська Солідарність» про уточнення питань для призначення експертизи у судовій справі № 910/13719/21 залишено без розгляду.

Також 29.11.2022 ТОВ «Підприємство «Київ» заявою інформувало суд, що всі доводи ПП «Європейська Солідарність» щодо ведення мирних переговорів з приводу врегулювання виниклої заборгованості не відповідають дійсності.

29.11.2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 06.12.2022.

01.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшов інший примірник клопотання про призначення експертизи у судовій справі № 910/13719/21, поданого ПП «Європейська Солідарність» одночасно з поданням апеляційної скарги та розглянутого судом у засіданні 29.11.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Хрипуна О.О. з 06.12.2022 по 09.12.2022 у відпустці, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022, справу № 910/13719/21 призначено до розгляду на 20.12.2022.

09.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява, якою ТОВ «Підприємство «Київ», на виконання вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, до закінчення судових дебатів заявило, що докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення судом рішення у справі, оскільки акти виконаних робіт будуть підписані сторонами за наслідками вказаного розгляду.

19.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ «Підприємство «Київ» про здійснення повторного автоматизованого розподілу у справі № 910/13719/21 у зв`язку з перебування на лікарняному судді, який не є суддею-доповідачем, та вжиття заходів по своєчасному вирішення спору, в тому числі шляхом проведення, призначеного на 20.12.2022 судового засідання.

У зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 20.12.2022, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 розгляд справи № 910/13719/21 призначено на 17.01.2023.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційного скарги підтримав та просив її задовольнити, наполягаючи на безпідставності стягнення заборгованості з орендної плати.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив, доводячи її необґрунтованість.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.10.2019 між ТОВ «Підприємство «Київ» (орендодавець) та ПП «Європейська солідарність» (орендар) був укладений договір оренди нежитлових приміщень № к-206, на умовах якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування (в оренду) нежитлові приміщення, визначені в п. 1.2 договору, а орендар зобов`язується прийняти їх та сплачувати орендодавцю орендну плату.

Згідно із п. 1.2 договору нерухомим майном, що передається в оренду за даним договором, є нежилі приміщення загальною площею 1 674,27 кв.м, розташовані на першому поверсі будівлі (літ. «Н), яка знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16 (далі - приміщення).

Відповідно до п. 2.1 договору орендодавець передає орендарю приміщення у користування на підставі акту приймання-передачі нежитлових приміщень, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.

За актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.11.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1 674,27 кв. м, розташовані на першому поверсі будівлі головного виробничого корпусу (літ. «Н), яка знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16.

Згідно з п. 6.1 договору орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями за даним договором, встановлюється сторонами за взаємною домовленістю у наступному розмірі 400,00 грн за 1 (один) квадратний метр приміщення на місяць.

Відповідно до п. 6.2 договору загальна сума місячної орендної плати, що підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями, визначається шляхом множення щомісячного орендного платежу, вказаного в п. 6.1 цього договору, на площу приміщення, вказану в п. 1.2 цього договору, та становить 669 708,00 грн.

Згідно із п. 6.3 договору орендар сплачує орендну плату виключно коштами, отриманими з державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 6331020 «Фінансування статутної діяльності політичних партій».

Відповідно до п. 6.5 договору орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця, вказаний у даному договорі (якщо реквізити іншого рахунку не будуть повідомлені орендодавцем у письмовій формі), за кожний поточний місяць не пізніше 10 (десятого) числа кожного поточного місяця, протягом якого орендарем використовуються приміщення на підставі даного договору.

Згідно з п. 4.2 договору строк оренди приміщень за даним договором починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та закінчується 31.12.2019.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що по закінченню календарного року, цей договір автоматично пролонговується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про його припинення не пізніше ніж за 1 (один) календарний місяць до закінчення відповідного календарного року.

Доказів в підтвердження виявлення однією із сторін не бажання продовжувати договірні правовідносини не подано, а отже договір є продовженим.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами до договору укладено ряд додаткових угод, зокрема № 01 від 01.04.2020, № 02 від 30.04.2020, № 03 від 27.05.2020, № 04 від 22.06.2020, № 05 від 23.07.2020 та № 06 від 31.12.2020, якими внесено зміни до пунктів 6.1, 6.2 договору, а саме з 01.04.2020 по 31.01.2021 встановлено розмір місячної орендної плати в сумі 334 854,00 грн. В угодах зазначено, що по закінченню вказаного періоду продовжують діяти положення договору, які діяли до 01.04.2020.

Згідно з п. 7.4.3 договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Проте, як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано в суді апеляційної інстанції, за період з листопада 2019 року по червень 2021 року виникла заборгованість з орендних платежів у розмірі 10 045 620,00 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Відповідно до ст. 762 ЦК України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частина 6 ст. 762 ЦК України передбачає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Проте, доводи ПП «Європейська Солідарність» про те, що відповідач має бути звільнений від плати за користування майном відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України, оскільки у зв`язку із запровадженням карантинних заходів орендар в періоди з 11.03.2020 по 22.05.2020, з 08.01.2021 по 25.01.2021, з 23.03.2021 по 01.05.2021 був позбавлений можливості використовувати орендовані приміщення, не знайшли належного підтвердження.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, орендар вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати, якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо.

Наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає (дану позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).

Скаржник зазначає, що встановлення карантину та впровадження протиепідемічних заходів свідчить про настання для орендаря обставин неможливості використання орендованих приміщень згідно з умовами договору, за які він не відповідає.

17.03.2020 набрав чинності Закон України № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» доповнено та введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України визнано форс-мажорною обставиною.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», загальнонаціональний карантин запроваджений з 12.03.2020.

Законом України № 540-IX від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 14, за яким з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до ч. 6 ст. 762 цього Кодексу.

Як наслідок, законодавством закріплено можливість посилатися на карантин як на обставину для звільнення від сплати орендної плати. Однак, наявність карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не є достатньою обставиною для звільнення кожного наймача від сплати орендних платежів.

Звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

В матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором № к-206 від 15.10.2019, які б підтверджували повну неможливість користування позивачем орендованих приміщень у період з січня 2020 року по січень 2021 року.

Навпаки, наказ ПП «Європейська солідарність» № 1 від 30.03.2020 «Про встановлення гнучкого режиму робочого часу та неповного робочого тижня» доводить, що з 01.04.2020, на період дії карантину, для працівників Секретаріату Партії встановлено гнучкий режим робочого часу з наданням можливості виконувати роботу дистанційно та неповний робочий тиждень (для працівників згідно зі списком) тривалістю 2,5 робочих дні, а саме понеділок та вівторок по 8 годин; п`ятниця - 4 години. З поданого наказу не вбачається, що всіх працівників ПП «Європейська солідарність» переведено на дистанційну роботу.

Разом з цим, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, сам по собі факт наявності даного наказу не може бути належним доказом в підтвердження неможливості користування відповідачем приміщеннями в порядку визначеному у п. 3.1 договору (для власного офісу).

Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами доступ до орендованого майна у позивача був з моменту передачі комплекту ключів та приміщень в оренду за актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.11.2019. Протилежного позивачем не доведено та матеріали справи не містять.

Крім цього, як у період з квітня 2020 року по січень 2021 року за взаємною згодою сторін до спірних правовідносин вже були застосовані положення ч. 4 ст. 762 ЦК України щодо зменшення розміру орендної плати за договором на 50%.

Оскільки відповідачем належними засобами доказування не доведено, що відповідач у зазначені ним періоди взагалі був позбавлений можливості користування орендованими приміщеннями (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо), у суду відсутні правові підстави для застосування приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зміна умов договору в судовому порядку передбачає можливість зміни зобов`язань на майбутнє за наслідком набрання чинності судовим рішенням про внесення змін до договору та не може змінювати правовідносини сторін (зобов`язання), які виникли між ними до моменту прийняття судового рішення та набрання ним чинності.

Чинним законодавством, яке регулює відносини оренди не передбачено положень про зміну розміру орендної плати за користування орендованим майном у минулому, а надається право стороні правовідносин ініціювати внесення відповідних змін до договору. Отже, до моменту внесення змін до договору оренди, в тому числі за рішенням суду, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату в розмірі, передбаченому чинним договором оренди.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 8.3 договору у випадку порушення орендарем строків сплати орендної плати та/або комунальних платежів відповідно до договору, орендар (на письмову вимогу орендодавця) оплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з п. 8.4 договору у випадку порушення орендарем строків сплати орендної плати та/або комунальних послуг відповідно до договору, орендар (на письмову вимогу орендодавця) сплачує на користь орендодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд № 910/12604/18 від 01.10.2019).

У пункті 8.6 договору сторони домовились, що орендар не несе відповідальності за порушення передбачених договором строків оплати, якщо воно мало місце у зв`язку з неперерахуванням Національним агентством з питань запобігання корупції на рахунок орендаря коштів, виділених з державного бюджету на фінансування статутної діяльності політичних партій, та про зазначені обставини орендар письмово повідомив іншу сторону.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується обома сторонами, що орендар гарантійним листом № 338 від 27.12.2019 повідомив орендодавця про те, що Національним агентством з питань запобігання корупції не перераховано кошти ПП «Європейська солідарність» за 4-й квартал 2019 року та наразі відсутня фінансова можливість здійснювати оплату за надані послуги за договором № к-206 від 15.10.2019. Даним листом гарантував здійснити оплату заборгованості протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання коштів.

Посилання відповідача на те, що орендар неодноразово повідомляв орендодавця про відсутність фінансування та відповідно неможливість здійснення сплати орендних платежів за договором № к-206 від 15.10.2019 не підтверджуються належними засобами доказування.

Із відповіді Національного агентства з питань запобігання корупції (лист № 01/09/21-07 від 01.09.2021), вбачається, що останнім здійснено наступне державне фінансування статутної діяльності Політичної партії «Європейська солідарність»:

за 3 квартал 2019 року: 04.09.2019 у сумі 23.374.907,40 грн (за період з 01.07.2019 по 29.08.2019);

у 4 кварталі 2019 року фінансування статутної діяльності політичної партії не здійснювалося у зв`язку з позачерговими виборами народних депутатів, що відбулися 21.07.2019;

за 1 квартал 2020 року: 10.02.2020 на загальну суму 10 146 875,00 грн;

за 2 квартал 2020 року: 30.04.2020 на загальну суму 10 146 875,00 грн;

за 3 квартал 2020 року: 22.07.2020 на загальну суму 10 146 875,00 грн;

за 4 квартал 2020 року: 16.12.2020 на загальну суму 10 146 875,00 грн;

за 1 квартал 2021 року: 17.02.2021 на загальну суму 24 947 225,00 грн;

за 2 квартал 2021 року: 20.04.2021 на загальну суму 24 947 225,00 грн;

за 3 квартал 2021 року: 05.07.2021 на загальну суму 24 947 225,00 грн.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується відсутність фінансування відповідача лише за 4 квартал 2019 року, про що позивач був належним чином повідомлений відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що початком періоду прострочення виконання зобов`язання по сплаті орендної плати за листопад та грудень 2019 року слід вважати 11.01.2020, а не як зазначає позивач 11.11.2019 та відповідно 11.12.2019.

Таким чином, встановлені обставини доводять обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 10 045 620,00 грн основного боргу з орендної плати за період з листопада 2019 року по червень 2021 року, 449 190,40 грн пені, 628 688,38 грн інфляційних втрат, 213 866,55 грн 3% річних.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України). Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

В розумінні ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Скаржником не спростовано висновку місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог.

За змістом ч. 1. 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Згідно із ч. 3 - 5 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

У наведених постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст.129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 124 ГПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У справі що розглядається судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження з відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 331 028,43 грн. надано, зокрема, договір про надання правничої допомоги з додатковою угодою, яким визначено, що вартість послуг є фіксованою, акт про надання послуг, яким зафіксовано загальну вартість наданої правничої допомоги, відповідні платіжні доручення на загальну суму 331 028,43 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення заяви ТОВ «Підприємство «Київ» про прийняття додаткового рішення та покладення на відповідача судових витрат в сумі 319 755,50 грн понесених на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Натомість доводи скаржника щодо відсутності підстав для задоволення цих витрат є помилковими з урахування наведених вище висновків об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду сформульованих у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, відповідно до яких розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог та задоволення заяви про розподіл судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду та додаткового рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Політичної партії «Європейська Солідарність» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі № 910/13719/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі № 910/13719/21 залишити без змін.

3. Апеляційну скаргу Політичної партії «Європейська Солідарність» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13719/21 залишити без задоволення.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13719/21 залишити без змін.

5. Матеріали справи № 910/13719/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.01.2023.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова