ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"04" січня 2023 р. Справа № 916/3/23

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши заяву ПУМА СЕ (Пума Вей 1, 91074 Герцогенаурах, Німеччина) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» (65026, м. Одеса, площа Грецька, 1, офіс 201-Б), за участю третьої особи Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21А) про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2023 за вх.№4-1/23 до Господарського суду Одеської області надійшла заява ПУМА СЕ до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ», за участю третьої особи Одеської митниці про забезпечення позову до подачі позовної заяви, де заявник просить суд: зупинити Одеською митницею (65078, місто Одеса, ВУЛИЦЯ ЛИП ІВАНА ТА ЮРІЯ, будинок 21 А, ) митне оформлення товару: «Взуття жіноче, що не закриває щиколотку - туфлі для активного відпочинку, без металевого підноску. Не відносяться до спеціального спортивного взуття. Верх взуття виготовлено шляхом поєднання синтетичного полімерного матеріалу поліуретану та синтетичного текстильного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, неутеплені» в кількості 560 пар (арт.165-1 BLACK р-р 36-40 пар; арт.165-2 WHITE р-р 36-30 пар; Код товару за УКТЗЕД ; арт.165-1 BLACK р-р 37-40- 280 пар; арт.165-2 WHITE р-р 37-40-210 пар; Код товару за УКТЗЕД ), ввезеного за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 07.12.2022 №UA500500/2022/045058; Одержувач/імпортер: ТОВ "СТІЛЛІ" (Україна, 65032, м. Одеса, б.Лідерсівський,9а, кв.73); Відправник/Експортер: HUIDONG JILONG HENGSHAN SHOES FACTORY MAOGONGKENG, JILONGTOWN, HUIDONGCOUNTY, CHINA.

Так, в обґрунтування заявленого Компанія Пума СЕ послалась на те, що є відомим виробником спортивного одягу та інвентарю. Продукція Заявника захищена об`єктами права інтелектуальної власності, відповідно до законодавства. Заявник володіє правами інтелектуальної власності на цілий ряд торговельних марок, зареєстрованих відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків, дія яких поширена на Україну, які, серед інших, включають наступні міжнародні знаки: міжнародна реєстрація № 426712 торговельної марки, яка діє в Україні з 17.09.1993 для товарів 25 класу МКТП, а саме «Взуття, зокрема взуття для спорту та дозвілля»; міжнародна реєстрація № 439162 торговельної марки яка діє в Україні з 17.09.1993 для товарів 25 класу МКТП «Взуття, зокрема взуття для спорту та дозвілля»; міжнародна реєстрація № 1250838 торговельної марки яка діє в Україні з 12.11.2014 для товарів 18, 25, 28 класів МКТП, зокрема для товарів 25 класу МКТП «Одяг, взуття, головні убори». Зазначені торговельні марки (знаки для товарів та послуг) були зареєстровані відповідно до порядку, передбаченого Мадридською угодою про міжнародну реєстрацію знаків від 14.04.1891, яка набула чинності для України з 25.12.1991. Згідно зі ст. 4 Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків, знаку реєстрації, зробленої таким чином в Міжнародному бюро відповідно до положень статей 3 та 3 ter, у кожній зацікавленій Договірній країні знаку надається така сама охорона, як і у випадку, коли б він був заявлений там безпосередньо. Таким чином, права, що випливають з міжнародної реєстрації знака (торговельної марки), діють з дати його реєстрації, а обсяг правової охорони знака, що випливає з такої реєстрації, відповідає обсягу правової охорони, що надається знаку, зареєстрованому за національною процедурою. Заявник є одним з світових лідерів ринку в сегменті спортивного взуття та добросовісно використовує зазначені торговельні марки на товарах, упаковці, у рекламі, у діловій документації, в мережі Інтернет тощо. Товари із такими торговельними марками тривалий час представлені в Україні і, відповідно, з ними обізнане широке коло українських споживачів.

Крім того, Компанія Пума СЕ вказала, що має намір в подальшому звернутись до суду із позовом про: заборону ТОВ «СТІЛЛІ» здійснювати використання позначення незалежно від його кольорового виконання, яке є схожим настільки, що його можна сплутати із торговельними марками за міжнародними реєстраціями №№ 426712, 439162, 1250838, права на які належать компанії PUMA SE для товару «взуття жіноче», а саме: нанесення його на будь-який товар, для якого торговельні марки зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельних марок з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельні марки зареєстровано; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет; вилучення з цивільного обороту та знищення товару: «Взуття жіноче, що не закриває щиколотку- туфлі для активного відпочинку, без металевого підноску. Не відносяться до спеціального спортивного взуття. Верх взуття виготовлено шляхом поєднання синтетичного полімерного матеріалу поліуретану та синтетичного текстильного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, неутеплені» в кількості 560 пар (арт.165-1 BLACK р-р 36-40 пар; арт.165-2 WHITE р-р 36-30 пар; Код товару за УКТЗЕД ; арт.165-1 BLACK р-р 37-40-280 пар; арт.165-2 WHITE р- р 37-40-210 пар; Код товару за УКТЗЕД ), ввезеного за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 07.12.2022 № UA500500/2022/045058; Одержувач/ імпортер: ТОВ "СТІЛЛІ" (Україна, 65032, м. Одеса, б. Лідерсівський, 9а, кв.73); Відправник/Експортер: HUIDONG JILONG HENGSHAN SHOES FACTORYMAOGONGKENG, JILONGTOWN, HUIDONGCOUNTY, CHINA.

Заявник зазначає, що при порівнянні торговельних марок заявника та позначення, використаного відповідачем, є очевидним, що вони мають схожий контур, а також однакове смислове значення та концепцію об`єкту - вигнутої смуги, яка рухається вгору і звужується до кінця і тим самим описує цей рух, що сприймається як доріжки, що уходять вдалину. Першим зоровим враженням від сприйняття порівнюваних позначень є враження схожості за рахунок використання смуги, яка звужується в напрямку задника, що легко запам`ятовуються споживачем. Відмінність у деталях не змінює загального зорового враження від сприйняття порівнюваних позначень. Звідси, Пума СЕ доходить висновку, що порівнювані позначення і торговельні марки заявника є схожими до ступеня сплутування, тому через використання відповідачем схожого позначення на імпортованому товарі у споживача обґрунтовано може виникнути асоціація із зареєстрованими торговельними марками заявника, існує ризик введення в оману споживачів щодо особи, яка виробляє товар, тобто компанії Пума СЕ, та у українського споживача може виникнути хибне уявлення, що товар, який ввозився відповідачем на митну територію України, був вироблений саме заявником. Такі свої твердження заявник обгрунтовує висновком експерта № 185-12/22 від 29 грудня 2022, відповідно до якого: позначення, використані на зразках взуття за митною декларацією № UA500500/2022/045058 від 07.12.2022, є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками за міжнародними реєстраціями №№ 426712, 439162, 1250838, права на які належать компанії PUMA SE.

Як вказує Пума СЕ, з метою захисту прав інтелектуальної власності, нею в порядку ст. 398 Митного кодексу України було подано заяву про сприяння захисту майнових прав на об`єкт права інтелектуальної власності - торговельну марку, що охороняється відповідно до чинної міжнародної реєстрації на торговельну марку № 426712 (порядковий номер реєстрації у митному реєстрі - 229, реєстрація чинна), щодо включення її до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності.

Із повідомлення Одеської митниці №2022/034/П01 від 09.12.2022 заявнику стало відомо про ввезення ТОВ "СТІЛЛІ", на митну територію України, за митною декларацією № UA500500/2022/045058 від 07.12.2022 товару - Взуття жіноче, що не закриває щиколотку- туфлі для активного відпочинку, без металевого підноску. Не відносяться до спеціального спортивного взуття. Верх взуття виготовлено шляхом поєднання синтетичного полімерного матеріалу поліуретану та синтетичного текстильного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, неутеплені в кількості 560 пар., що містять ознаки використання об`єкту права інтелектуальної власності (ОПІВ) - торговельної марки на підставі міжнародної реєстрації № 426712, що внесений до митного реєстру за № 229. Як зазначено вище, власником згаданого свідоцтва є Компанія Пума СЕ.

При цьому заявник зауважує, що він не надавав ТОВ "СТІЛЛІ" права на використання своїх торговельних марок за міжнародними реєстраціями знаків для товарів і послуг та позначень, схожих із згаданими торговельними марками настільки, що їх можна сплутати, у будь-який спосіб, в т.ч. нанесення її на будь-який товар, для якого торговельні марки зареєстровані, упаковку, в якій міститься такий товар, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення).

Пума СЕ вважає, що, якщо митниця здійснить митне оформлення товару, то подальше виконання рішення суду, по суті, буде дуже складним, оскільки, по-перше, відстежити подальший рух товарів буде майже неможливо, по-друге, призведе до необхідності залучати нових відповідачів, що ускладнить розгляд справи.

Поряд із цим заявник зазначив, що враховуючи те, що заявник є нерезидентом України, внесення коштів на депозитний рахунок суду, так само як і надання іншого фінансового забезпечення є занадто складним та тривалим за часом, а тому не може вважатися співмірним із заходами забезпечення позову, які заявник просить вжити суд. Крім цього, заявник також наголосив на тому, що у разі призупинення митного оформлення товарів відповідно до статей 399, 400 і 401-1 Митного Кодексу України відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням цих товарів, здійснюється за рахунок правовласника (ч. 6 ст. 397 Митного кодексу України), з урахуванням чого заявник не вбачає за доцільне застосування зустрічного забезпечення.

Так, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За положеннями ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Якщо на момент постановлення ухвали про арешт судна позов по суті морської вимоги до особи, яка є відповідальною за морською вимогою, не поданий, в ухвалі про арешт судна суд зазначає строк, протягом якого особа, що подала заяву про арешт морського судна, зобов`язана подати такий позов та надати відповідне підтвердження суду (ч.ч.1, 2, 3, 5, 6 ст.140 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Із листа ДП «Український інститут інтелектуальної власності» №192/5 від 20.02.2020 вбачається, що міжнародні реєстрації №№ 426712 діє на території України з 19.11.1976, 439162 діє на території України з 11.07.1978, 1250838 діє на території України з 12.11.2014, підтвердженням чого слугують копії міжнародних реєстрацій станом на 20.02.2020.

За повідомленням Одеської митниці №2022/034/П01 від 09.12.2022, під час здійснення митого контролю та митного оформлення товарів виявлено та призупинено на строк 10 робочих днів (до 22.12.2022 включно) митне оформлення товарів, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності. Відповідно до повідомлення Одеської митниці №7.10-3/17-03/13/19206 від 15.12.2022 призупинення митного оформлення спірного товару продовжено на 10 днів.

Як вбачається із висновку експерта № 185-12/22 від 29 грудня 2022, позначення, використані на зразках взуття за митною декларацією № UA500500/2022/045058 від 07.12.2022, є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками за міжнародними реєстраціями №№ 426712, 439162, 1250838, права на які належать компанії PUMA SE.

Наразі, з огляду на наявні матеріали заяви та предмет позовних вимог, є обґрунтованими та доведеними наявні у заявника припущення, що після спливу строку призупинення митного оформлення спірного товару, існуватиме імовірність введення в цивільний обіг спірної продукції, що може ускладнити або зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову, який заявник має намір подати до суду, з огляду на що підлягає судом задоволенню у повному обсязі заява Пума СЕ від 02.01.2023 за вх.№4-1/23 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Поряд із цим суд вбачає, що застосування заходів забезпечення позову у даному спорі запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог.

Так, вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Одночасно, суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу, мають суто процесуальний забезпечувальний характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити заяву Пума СЕ від 02.01.2023 за вх.№4-1/23 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

2. Зупинити Одеською митницею (65078, місто Одеса, ВУЛИЦЯ ЛИП ІВАНА ТА ЮРІЯ, будинок 21 А, ) митне оформлення товару: «Взуття жіноче, що не закриває щиколотку - туфлі для активного відпочинку, без металевого підноску. Не відносяться до спеціального спортивного взуття. Верх взуття виготовлено шляхом поєднання синтетичного полімерного матеріалу поліуретану та синтетичного текстильного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, неутеплені» в кількості 560 пар (арт.165-1 BLACK р-р 36-40 пар; арт.165-2 WHITE р-р 36-30 пар; Код товару за УКТЗЕД ; арт.165-1 BLACK р-р 37-40- 280 пар; арт.165-2 WHITE р-р 37-40-210 пар; Код товару за УКТЗЕД ), ввезеного за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 07.12.2022 №UA500500/2022/045058; Одержувач/імпортер: ТОВ "СТІЛЛІ" (Україна, 65032, м. Одеса, б.Лідерсівський,9а, кв.73); Відправник/Експортер: HUIDONG JILONG HENGSHAN SHOES FACTORY MAOGONGKENG, JILONGTOWN, HUIDONGCOUNTY, CHINA.

3. Стягувачем за даною ухвалою є: ПУМА СЕ (Пума Вей 1, 91074 Герцогенаурах, Німеччина).

4. Боржниками за даною ухвалою є: Одеська митниця (Код , адреса: 65078, Одеська обл., місто Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок 21А), Товариство з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» (65026, м. Одеса, площа Грецька, 1, офіс 201-Б, ).

5. Зобов`язати ПУМА СЕ у строк до 15.01.2023 подати Господарському суду Одеської області докази звернення до суду із позовом до ТОВ «СТІЛЛІ» про захист прав інтелектуальної власності на ТМ.

6. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 04.01.2023 та згідно ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення. Згідно ч.8 ст.140 ГПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

7. Згідно ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню.

8. Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строки, визначені ст.12 Закону України „Про виконавче провадження.

Суддя Малярчук Ірина Анатоліївна