ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року Справа № 915/301/22

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Чайківського Ігоря Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса ел.пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ел.пошта представника - Кавійчик В.П.: ІНФОРМАЦІЯ_2 ),

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства "Артур" (56419, Миколаївська обл., Доманівський р-н, с.Богданівка; ідент.код 23084212; адреса ел.пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ),

про: стягнення 55235,52 грн,-

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець Чайківський Ігор Іванович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Артур" 55235,52 грн, з яких: 35365,0 грн - основний борг за поставлений по договору №106/2020 від 02.04.2020 товар, 3766,37 грн - інфляційні втрати, 485,42 грн - 3% річних, 5009,23 грн - пеня, 10609,50 грн - штраф.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за поставлений товар, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення суми основного боргу та нарахованих пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до положень ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість Господарським судом Миколаївської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 №12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 №41 з 26.07.2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

Господарським судом Одеської області за супровідним листом №01-11/3338/2022 від 16.08.2022 направлено на адресу Господарського суду Миколаївської області позовну заяву Фізичної особи-підприємця Чайківського Ігоря Івановича до Селянського (фермерського) господарства "Артур" про стягнення 55235,52 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2022 дану справу призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Копія такої ухвали того ж дня була направлена судом на зазначені позивачем у позові адреси електронної пошти відповідача.

Враховуючи відсутність відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, суд, 21.10.2022 направив копію ухвали про відкриття провадження на адресу відповідача С(ф)Г "Артур", яка вказана позивачем та зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 56419, Миколаївська обл., Доманівський р-н, с.Богданівка. Зазначена ухвала 29.11.2022 була повернута поштовим відділенням з відміткою про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Зазначене повідомлення надійшло до суду 15.12.2022.

Статтею 93 ЦК України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, ч.7 ст.120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Згідно зі ст.11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до приписів п.5) ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п.п.11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до п.п.116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

Отже, з урахуванням приписів ст.11, п.5) ч.6 ст.242 ГПК України, слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі.

Відповідач не скористався наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також, відповідачем не подавалось до суду заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд здійснив розгляд справи у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України та необхідністю належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

02.04.2022 між Селянським (фермерським) господарством "Артур", як покупцем, та Фізичною особою-підприємцем Чайківським Ігорем Івановичем, як постачальником, було укладено договір поставки №106/2020 (далі - Договір).

Пунктами 1.1, 1.2 Договору встановлено, що постачальник зобов`язується систематично постачати та передавати у власність замовника товар, на підставі заявлених замовником замовлень на постачання, а замовник зобов`язується приймати цей товар та оплачувати його на умовах, визначених договором постaвки. Предметом поставки (товаром) є автомобільні комплектуючі, акумулятори, змащувальні матеріали та технічні рідини.

Загальна кількість товару за договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру та ціна товару визначаються сторонами у видатковій накладній (п.1.3 Договору).

Пунктом 12.1 Договору сторони визначили, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє безстроково, або до моменту його розірвання.

Товар вважається переданим та переходить, у власність Замовника після підписання видаткової накладної з переліком товарів, якi постачаються (п.6.2 Договору).

02.02.2022 постачальник поставив покупцю товар: олива моторна 170 кг, олива гідравлічна 200 л; на загальну суму 35365,0 грн, що підтверджується видатковою накладною №86.

Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що оплата за отриману партію товару здійснюється замовником протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту одержання товару замовником.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст.251 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України).

За такого, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач, як замовник по Договору, повинен був здійснити оплату поставленого по видатковій накладній №86 від 02.02.2022 товару у строк до 17.02.2022, тобто останнім днем виконання грошового зобов`язання відповідача на суму 35365,0 грн є 16.02.2022, а 17.02.2022 є першим днем прострочення виконання відповідачем такого грошового зобов`язання.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за поставлений товар.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не здійснити оплату поставленого за спірним Договором по видатковій накладній №86 від 02.02.2022 товару, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 35365,0 грн.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не спростував вимоги позивача та не надав суду відповідні докази, які свідчать про погашення ним заборгованості за поставлений по спірному Договору за видатковою накладною №86 від 02.02.2022 товар у сумі 35365,0 грн.

За такого, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу у сумі 35365,0 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3766,37 грн інфляційних втрат, 485,42 грн - 3% річних, 5009,23 грн пені та 10609,50 грн штрафу, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом вище, відповідач, як замовник по Договору, повинен був здійснити оплату поставленого по видатковій накладній №86 від 02.02.2022 товару у строк до 17.02.2022, тобто останнім днем виконання грошового зобов`язання відповідача в сумі 35365,0 грн є 16.02.2022, а 17.02.2022 є першим днем прострочення виконання відповідачем такого грошового зобов`язання.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано на суму основного боргу 35365,0 грн та заявлено до стягнення з відповідача 3766,37 грн інфляційних втрат за період: березень - травень 2022 року; та 485,42 грн - 3% річних за період: 17.02.2022 - 02.08.2022.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до методики розрахунку інфляційних втрат для визначення індексу інфляції за будь-якій період необхідно перемножити відповідні індекси за кожний місяць періоду за формулою: СІ = (і1/100) х (і2/100) х ... х (іn/100) x 100, де: СІ - сукупний індекс інфляції; і1, і2, ..., іn - відповідні індекси інфляції за n місяців прострочки виконання грошового зобов`язання.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат відповідно до методики розрахунку на суму основного боргу 35365,0 грн за період: березень - травень 2022 року; вказує, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3748,69 грн інфляційних втрат.

За такого, у задоволені вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 17,68 грн інфляційних втрат, - слід відмовити.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірними та правильними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

До того ж, позивачем нараховано на суму основного боргу 35365,0 грн та заявлено до стягнення з відповідача 10609,50 грн - 30% штрафу та 5009,23 грн пені за період: 17.02.2022 - 02.08.2022.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема одним із правових наслідків виділяється сплата неустойки (п.3) ч.1 ст.611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Сторони у Договорі погодили, що у разі несвоєчасною здійснення оплати вартості товару замовник зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ вiд суми заборгованості за кожен день прострочення (п.9.1 Договору).

У випадку протермiнування замовником оплати вартості товару більше ніж на 20 календарних днів вважається, що замовник необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь постачальника крім установленої договором пені п.9.1, штраф за ухилення вiд оплати у розмірі 30% вiд вартості отриманого та неоплаченого товару (п.9.4 Договору).

Оскільки відповідач прострочив оплату вартості товару більше ніж на 20 календарних днів, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення окрім пені, ще й 30% штрафу.

Відповідач не спростував такі доводи позивача та не надав суду відповідні докази, які свідчать про погашення ним суми основного боргу, зокрема і у строк 20 календарних днів з дати відвантаження товару по спірному Договору за видатковою накладною №86 від 02.02.2022.

Клопотань про зменшення нарахованої та заявленої до стягнення позивачем суми неустойки (пені та штрафу) від відповідача до суду не надходило.

Судом перевірено розрахунки пені та штрафу та встановлено, що такі розрахунки є арифметично вірними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2480,21 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, п.2) ч.1 ст.231, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Артур" (56419, Миколаївська обл., Доманівський р-н, с.Богданівка; ідент.код 23084212) на користь Фізичної особи-підприємця Чайківського Ігоря Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 35365,0 грн основного боргу, 5009,23 грн пені, 10609,50 грн штрафу, 3748,69 грн інфляційних втрат, 485,42 грн - 3% річних та 2480,21 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.В.Мавродієва