РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2023Справа № 910/9163/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Капки Марії Михайлівни

про стягнення 35 466,43 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Київський міський центр зайнятості (далі - позивач) з позовом до Капки Марії Михайлівни (далі - відповідач) про стягнення 35 466,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до відомостей, наданих відповідачем, позивачем перераховано 35 466,43 грн допомоги по частковому безробіттю на період карантину особам, з якими роботодавцем на момент подання відомості були припинені трудові відносини. У разі подання недостовірних відомостей та використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням установленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати Фонду заподіяну шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 відкрито провадження у справі № 910/9163/22, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 21.09.2022 була отримана позивачем 28.09.2022, а відповідачем - 26.09.2022, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.

03.10.2022 від відповідача, з дотриманням встановленого строку, надійшов відзив на позовну заяву (здано до відправлення відділенню зв`язку 29.09.2022).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, оскільки кошти по наданню допомоги по частковому безробіттю надавались як фізичній особі-підприємцю. Капка Марія Михайлівна вказувала, що 18 листопада 2020 року її статус суб`єкта господарювання було припинено. Також відповідач зазначав, що наданий нею пакет документів для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину був перевірений фахівцем з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості. При цьому помилок виявлено не було, тому підстав для повернення перерахованих коштів немає.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Водночас, відповідачем не надано доказів направлення копії заперечення на позов позивачу у даній справі, у зв`язку з чим судом при розгляді даної справи не береться до уваги відзив на позовну заяву, як такий, що поданий до суду з порушення вимог ч. 5 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.06.2020 до Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості від відповідача у даній справі (на момент звернення мала статус фізичної особи-підприємця) надійшла заява від 16.06.2020 про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, яка зареєстрована за № 716/285/20.

До вказаної заяви додано копію наказу відповідача № 7 від 19.03.2020 про зупинення діяльності, №8 від 29.05.2020 про відновлення діяльності з 01.06.2020, а також відомості про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 ЗУ «Про зайнятість населення» та довідка про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року.

Наказом Київського міського центру занятості № 870 від 03.07.2020 вирішено надати допомогу по частковому безробіттю у межах строку дії карантину, на строк зупинення (скорочення) діяльності, але не більше 30 календарних днів після завершення карантину, зокрема, ФОП Капці М.М .

Пунктом 2 вказаного наказу директору Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості доручено забезпечення укладення договору про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину з роботодавцями.

07.07.2020 між Подільською районною філією Київського міського центру зайнятості та ФОП Капка М.М. укладено договір № 735, предметом якого є надання центром зайнятості роботодавцю коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного і соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 453 (далі - Порядок), у разі втрати ними частини заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності.

Відповідно п. 2 вказаного договору, центр зайнятості має право: перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем, для отримання коштів Фонду; перевіряти цільове використання коштів Фонду, наданих роботодавцю для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину; отримувати від роботодавця необхідні документи та пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем відомостей про виплату працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

Згідно з п. 3 договору, центр зайнтості зобов`язаний: надавати роботодавцю кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину відповідно до Порядку та цього договору; перерахувати роботодавцю кошти для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину після отримання відомостей про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 ЗУ «Про зайнятість населення», щомісяця протягом 3 робочих днів після зарахування відповідних коштів на рахунок центру зайнятості.

Як визначено п. 5.1 та 5.2 договору, роботодавець зобов`язаний забезпечувати цільове використання коштів Фонду, наданих як допомога по частковому безробіттю на період карантину; подавати щомісяця до 10 числа (до закінчення строку дії договору) центру зайнятості відомості про осіб відповідно до п. 15 Порядку, що є підставою для перерахування коштів Фонду для виплати працівникам, а також повідомляти про зміну зазначених відомостей протягом 5 календарних днів.

Згідно з п. 8 договору роботодавець відповідає за достовірність документів та відомостей, що є підставою для виплати допомоги по частковому безробіттю, та цільове використання коштів Фонду. У разі подання недостовірних відомостей, використання коштів Фонду з порушенням установленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати Фонду заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 10 договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до виконання ними всіх зобов`язань, передбачених договором.

Працівником позивача в присутності представника відповідача 26.10.2020 складено акт № 53 перевірки відомостей, поданих роботодавцем для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів.

У вказаному акті перевіркою встановлено, що під час проведення перевірки виявлено, що працівники відповідача, які зазначені у відомості про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 ЗУ «Про зайнятість населення» та довідці про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року, поданій відповідачем позивачу та яким виплачувалась допомога в загальному розмірі 5828,58 грн,, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звільнені з роботи на підставі наказів про звільнення з займаних посад.

Звільнення вказаних працівників відповідача підтверджується наказами про звільнення, зокрема, № 02-К/20/Тр від 22.05.2020 про звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , № 03-К/20/ТР від 22.05.2020 про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , № 04-К/20/ТР від 29.05.2020 про звільнення ОСОБА_2 .

Перерахування коштів для виплат вказаним особам в загальному розмірі 35 466,43 грн підтверджується платіжним дорученням № 5988 від 27.07.2020.

У подальшому відповідачем кошти, отримані від позивача перераховані вищезазначеним особам, що підтверджується платіжними дорученнями № 870 від 30.07.2020, 880 від 30.07.2020, № 881 від 30.07.2020, № 879 від 30.07.2020, № 882 від 30.07.2020

Як вказано в акті перевірки, відповідач з висновками акту не погодився.

Позивачем вказується, що на момент звернення відповідача до позивача та надання відомостей про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 ЗУ «Про зайнятість населення» (17.06.2020), останні вже були звільненні та, відповідно, не мали права на такі виплати

Позивач звертався до відповідача 06.06.2022 з вимогою про повернення коштів, виплачених особам в розмірі 35 466,43 грн, протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення.

Вказана вимога отримана відповідачем 09.06.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 650, проте, як зазначає позивач, відповідачем вказана вимога залишена без задоволення

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зі змісту пункту 8 договору вбачається, що перераховані відповідачу грошові кошти мають бути повернуті у випадках, зокрема, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням установленого порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 47-1 ЗУ «Про зайнятість населення» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Згідно з абз. другим вказаної норми, сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 ЗУ «Про зайнятість населення» для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи: 1) заяву у довільній формі; 2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності; 3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею; 4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Згідно з ч. 3 вказаної статті, право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Як визначено ч. 8 вказаної статті, розмір, порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У період виникнення спірних правовідносин був чинним Порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №306 від 22.04.2020 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №453 від 03.06.2020, далі - Порядок), яким встановлювався механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, повернення зазначених коштів у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася така допомога, а також її розмір (пункт 1 Порядку).

Згідно з п. 3 Порядку, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Відповідно до п.п. 5, 6 Порядку, сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності та протягом 30 календарних днів після завершення карантину в разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення (скорочення) діяльності.

Виплата працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину здійснюється роботодавцем, з яким оформлено трудові відносини (крім осіб, які працюють у роботодавця за сумісництвом).

Як визначено п. 20 Порядку, у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася допомога по частковому безробіттю на період карантину (розірвання трудового договору протягом шести місяців (якщо допомога виплачувалася менше ніж 180 календарних днів, - протягом періоду, що дорівнює періоду виплати допомоги), з дня закінчення виплати допомоги з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 (крім повної ліквідації або припинення діяльності роботодавця), пунктом 1 частини першої статті 36, частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України, кошти, отримані роботодавцем, повертаються до Фонду в повному обсязі у розмірі виплаченої звільненій особі допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

При цьому, як вбачається з наказів про звільнення, які є додатками до акту позивача, працівники відповідача, зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яким була виплачена допомога по частковому безробіттю в загальному розмірі 35 466,43 грн, у період з 22.05.2020 по 29.05.2020 звільнились з роботи за власним бажанням, відповідно, таким особам згідно з вимогами вищевказаних актів не мала б виплачуватись вказана допомога.

Доказів протилежного сторонами під час розгляду справи суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 35 466,43 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про Державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний висновок викладно у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 р. у справі № 910/8729/18.

Так, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, водночас, станом на момент звернення відповідача до позивача та здійснення відповідних виплат відповідач була фізичною особою - підприємцем, а отже, немає підстав для звільнення її від відповідальності як роботодавця за подання позивачу недостовірних даних щодо своїх представників

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи задоволення позовних вимог, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Капки Марії Михайлівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 47-Б, код 03491091) основний борг у розмірі 35 466,43 грн (тридцять п`ять тисяч чотириста шістдесят шість грн 43 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 17.01.2023.

Суддя О.Г. Удалова