ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2023 року м. Дніпро Справа № 904/1906/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Орєшкіної Е.В., Іванова О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "Металургавтоматика" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. ( суддя Золотарьова Я.С., м. Дніпро) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "МЕТАЛУРГАВТОМАТИКА", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 55 417,47 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "МЕТАЛУРГАВТОМАТИКА" та просить суд стягнути з відповідача заборгованість, у розмірі 55 417,47 грн., з яких: 49 511,10 грн. - основний борг, 3 214,49 грн. - пеня, 2 400,52 грн. - інфляційні втрати, 291,36 грн. - 3 % річних та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов типового договору № №094201ВКL4АР016 від 01.01.2016р., а саме в частині повного та своєчасного розрахунку за надані Позивачем послуги з розподілу природного газу.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. позов задоволено повністю - стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "МЕТАЛУРГАВТОМАТИКА" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" основний борг у розмірі 49 511,10 грн., пеню у розмірі 3 214,49 грн., 3% річних, у розмірі 291,36 грн., інфляційні втрати, у розмірі 2 400,52 грн. та судовий збір, у розмірі 2 481,00 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне акціонерне товариство "Проектний і проектно-конструкторський інститут "Металургавтоматика", в якій просить рішення суду від 05.10.2022р. скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що через нестабільну роботу підприємства в умовах воєнного стану, реорганізацію юридичного відділу ПрАТ «ППК1 «Металургавтоматика» Відповідач не міг належним чином захистити свої права у цій справі, надати відзив та забезпечити представлення своїх інтересів адвокатом у справі, а обставини, які підлягали встановленню у цій справі не були повністю встановлені, що призвело до винесення незаконного та необгрунтованого рішення у цій справі.

Скаржник зазначає на тому, що 28.04.2022р., за заявою ПрАТ «ППК1 «Металургавтоматика» співробітниками AT «Дніпрогаз» було припинено (відключене) газопостачання об`єкта, шо належить Відповідачу. Припинення газопостачання здійснено AT «Дніпрогаз» шляхом перекриття запірного пристрою (засувки) та її опломбування. Отже, з цієї дати і до теперішнього часу для Відповідача був припинений доступ до системи газопостачання і відповідно, надання послуги з розподілу газу було припинено. Оскільки фактичного розподілу природного газу у травні місяці 2022 року не здійснювалося, то вимоги Позивача про сплату послуг за цей період є незаконними.

Скаржник вважає, що оскільки ПрАТ «ППКІ «Металургавтоматика» звернувся вчасно до Позивача із заявою про коригування величини замовленої потужності, то виставлені рахунки за лютий - травень 2022 року є такими, що не відповідають дійсно наданим послугам з розподілу газу і стягнення зазначених сумє незаконним та необгрунтованим.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду, Позивач просить суд залишити судове рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1906/22 від 05.10.2022р. без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "МЕТАЛУРГАВТОМАТИКА" залишити без задоволення, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Зокрема, Позивач вважає, що попри твердження Відповідача, суд надав правильну правову оцінку всім обставинам справи та правильно застосував норми права та умови договору розподілу природного газу від 01.01.2016 року №094201BKL4 АРО16.

Позивач вважає, що Відповідачем не надано об`єктивних доказів неможливості забезпечення явки представника до суду першої інстанції, чи принаймні направлення відзиву на позовну заяву, а зазначені в апеляційній скарзі причини цього не є поважними, доводи апеляційної інстанції не містять спростування обставин, встановлених судом при розгляді справи, нових доказів незаконності позовних вимог Відповідачем не надано, що на переконання Позивача, лише підтверджує законність та обґрунтованість рішення.

Позивач також звертає увагу на те, що факти зменшення обсягу споживання газу у 2022 році, припинення розподілу газу на об`єкт, а також звернення до AT «Дніпрогаз» з листом від 02.08.2022 не звільняє його від виконання зобов`язань за договором, та не є підставою зменшення річної замовленої потужності та розміру оплати за попередні періоди.

Разом з тим, зазначає на тому, що зменшення в подальшому обсягу споживання природного газу не звільняє Споживача від виконання зобов`язань за договором, оскільки останній не розірвано та не від`єднано об`єкт Відповідача від системи газопостачання, а лише за його заявою перекрито та опломбовано запірний пристрій, що дає змогу у будь-який момент у встановленому порядку відновити газопостачання.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 19.10.2022р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Іванов О.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2022р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/1906/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "Металургавтоматика" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. по справі № 904/1906/22 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

24.10.2022р. матеріали справи № 904/1906/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2022р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "Металургавтоматика" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. у справі № 904/1906/22 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3 721 грн. 50 коп..

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.11.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "Металургавтоматика" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Приватним акціонерним товариством "Проектний і проектно-конструкторський інститут "МЕТАЛУРГАВТОМАТИКА", як споживачем, 01.01.2016р. було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 094201ВКL4АР016.

На виконання умов договору, протягом 2016р. - 2021р., позивач надав відповідачу послугу з розподілу природного газу, у вигляді 1/12 річної замовленої потужності, в погодженому сторонами обсязі в кожному місяці.

На 2022 рік відповідач не надавав заявку на збільшення РЗП, у зв`язку з чим її розмір визначався АТ «Дніпрогаз» виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу об`єктом відповідача за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, в розмірі 138 686,57м3 на рік, тобто 11 557,21м3 на місяць.

Незважаючи на взяті зобов`язання, з боку Відповідача оплата наданих послуг за вказаний період не здійснена, тому за Договором утворилася заборгованість в сумі 49 511,10 грн., з урахуванням раніше проведеної часткової оплати, в сумі 416,08 грн. (арк.с.25).

За неналежне виконання умов договору Позивачем нараховано Відповідачу пеню у розмірі 3 214,49 грн., 3% річних у розмірі 291,36 грн., інфляційні втрати, у розмірі 2 400,52 грн..

На час прийняття рішення, доказів оплати наданих послуг у повному обсязі сторонами до матеріалів справи не надано.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

За наслідками розгляду позову Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності заборгованості за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 094201ВКL4АР016 від 01.01.2016р. у вказаній сумі встановлено, в підтвердження позовних вимог позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази, в розумінні ст. 76 - 79 ГПК України, а відповідач не виконав вимоги ч. 1 ст.74 ГПК України та не спростував викладені в позові обставини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг розподілу природного газу.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією, врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015р., постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Відповідно до п. 4 гл. 1 р. І Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з п.п. 3, 4 гл. 3 р. VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Як зазначалося раніше, Приватним акціонерним товариством "Проектний і проектно-конструкторський інститут "МЕТАЛУРГАВТОМАТИКА", як споживачем, 01.01.2016р. було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 094201ВКL4АР016.

Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 30.09.2015р. № 2494 (далі договір).

Пунктом 1.1 типового договору визначено, що цей договір є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 1.3 типового договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовим) який є невід`ємною частиною цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Підписавши заву-приєднання, відповідач приєднався до умов типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 1.4 договору, підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб Споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений Оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений Оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи; послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача.

Відповідно до п.п.1-4 гл. 6 р. VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (далі - РЗП) (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Розмір величини РЗП для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (пункт 2.1 типового договору).

За підсумками місяця, за умови перевищення фактичного обсягу використання потужності над обсягом замовленої Споживачем річної потужності, Оператор ГРМ до 12 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг розподілу, здійснює нарахування вартості перевищення та разом із рахунком про сплату вартості перевищення (або в рахунку) надає Споживачеві, що не є побутовим, звіт про фактичне використання потужності та розрахунок вартості перевищення РЗП.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вимог п. 10 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРМ, в період лютого - травня 2022 року Позивач надав Відповідачу послугу з розподілу природного газу у вигляді 1/12 річної обсязі 11557,21м3 в кожному місяці, що підтверджується актами наданих послуг за Договором №ДНГ82004 від 28.02.2022р., на суму 12481,80 грн.; №ДНГ82005711 від 31.03.2022р., на суму 12481,79 грн.; №ДНГ82008376 від 30.04.2022р., на суму 12481,80 грн., №ДНГ82011216 від 31.05.2022р., на суму 12481,79 грн..

За твердженням Позивача, на 2022 рік відповідач не надавав заявку на збільшення РЗП, у зв`язку з чим її розмір визначався АТ «Дніпрогаз» виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу об`єктом відповідача за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, в розмірі 138 686,57м3 на рік, тобто 11 557,21м3 на місяць.

Згідно п. 6.5 договору, споживач, що не є побутовим, зобов`язаний здійснити оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності протягом 10 робочих днів з дня надання оператором ГРМ рахунку на оплату.

Відповідно до п. 6.6 договору розподілу природного газу №094201ВКL4АР016 від 01.01.2016р., укладеного між сторонами у даній справі, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати наданих послуг

Отже, відповідно до п. 6.5. договору, строк оплати за наданих послуг є таким, що настав, і відповідач повинен був здійснити оплату за дані послуги позивачу.

Колегія суддів зазначає, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, тобто в період, коли не відбувалося механічного від`єднання об`єкта споживача від цієї мережі та вилучення такого об`єкта, а заява про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем не подавалася, не звільняє споживача від договірного зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, оскільки саме механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподілу (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Такий правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.09.2022р. у справі № 914/3254/21.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Станом на час розгляду справи, доказів сплати заборгованості у повному обсязі матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що факти зменшення обсягу споживання газу у 2022 році, припинення розподілу газу на об`єкт, а також звернення до AT «Дніпрогаз» з листом від 02.08.2022 не звільняє його від виконання зобов`язань за договором, та не є підставою зменшення річної замовленої потужності та розміру оплати за попередні періоди.

Разом з тим, суд також бере до уваги те, що зменшення в подальшому обсягу споживання природного газу не звільняє Споживача від виконання зобов`язань за договором, оскільки останній не розірвано та не від`єднано об`єкт Відповідача від системи газопостачання, а лише за його заявою перекрито та опломбовано запірний пристрій, що дає змогу у будь-який момент у встановленому порядку відновити газопостачання.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 49 511,10 грн. і спірна сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалось, п. 8.2 договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня за порушення строків оплати наданих послуг, за період з 11.03.2022р. по 05.07.2022р., у розмірі 3 214,49 грн..

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення пені за несвоєчасну оплату послуг за весь період прострочення.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індекса інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, зокрема наявність грошових зобов`язань відповідача щодо оплати вартості поставленого товару, на спірні правовідносини поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018р. у справі №686/21962/15-ц за наслідками неоднакового застосування норми права в подібних правовідносинах.

Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. зі справи № 3-1522гс16, у постановах Верховного Суду від 26.10.2018р. зі справи № 922/4099/17, від 03.07.2019р. зі справи № 541/3253/15-ц, від 13.05.2021р. у справі № 910/4391/19.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання перед позивачем, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у позивача виникло право на нарахування відповідачу інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

За розрахунком позивача, за період з 11.03.2022р. по 05.07.2022р., річні становлять 291 грн. 36 коп., інфляційні збитки, за загальний період березень-червень 2022р., скаладють 2 400 грн. 52 коп..

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач не міг належним чином захистити свої права у цій справі, надати відзив та забезпечити представлення своїх інтересів адвокатом у справі через запровадження на території України воєнного стану колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Згідно з ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом.

Права та обов`язки учасників справи визначені у ст. 42 ГПК України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником.

Статтею 113 ГПК України унормовано, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У ч. 8 ст. 165 ГПК України вказано, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р., про відкриття провадження у справі, в якій запропоновано Відповідачеві подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі було направлено на електронну адресу Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "МЕТАЛУРГАВТОМАТИКА" () 20.07.2022р. та на поштову адресу ( вул. Сімферопольська, буд. 21, м. Дніпро, 49005) 25.07.2022р., відповідно( а.с. 37,38).

Разом з тим, слід зазначити, що з ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р., про відкриття провадження у справі, вбачається, що судом першої інстанції, було чітко обґрунтовано свою позицію, в якій зазначено про одночасне існування умов, які надають можливість суду розглядати справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а саме: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштопаного відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 798) вбачається, що ухвалу суду від 13.07.2022р. відповідачем отримано 02.08.2022р.(а.с.38).

З урахуванням встановленого судом п`ятнадцятиденного строку для надання відзиву з дня вручення ухвали, відзив на позов мав бути поданий до суду не пізніше 18.08.2022р..

Відтак, апеляційний суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, та, відповідно, про його обізнаність щодо строків подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не був позбавлений права подати суду свої заперечення, пояснення, викладені в письмовій формі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у ст. 129 Конституції України та ст. ст. 13, 14, 74 ГПК України, колегія суддів вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Не подання відзиву на позов свідчить про пасивну поведінку відповідача та недобросовісне виконання визначених ст. 42 ГПК України обов`язків учасника справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, обов`язок несення негативних наслідків, пов`язаний з ухиленням відповідача від надання суду першої інстанції своїх заперечень у формі відзиву на позовну заяву узгоджується з принципами диспозитивності господарського судочинства.

Суд зауважує, що названі Відповідачем підстави є загальними та Відповідач не навів конкретних обставин неможливості подання відзиву до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Воєнний стан на території України не означає, що Відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість подання ним відзиву на позов. Самі лише загальні посилання на запровадження воєнного стану не є винятковим випадком, і відповідні обмеження стосуються усіх без виключення.

Тому, посилання Відповідача на те, що у справі не були повністю встановлені обставини, які підлягали встановленню жодним чином не впливає на суть рішення суду і не спростовує розмір заборгованості, заявленого Позивачем і стягнених судом.

З огляду на викладене вище, наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника колегією суддів відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного провадження у справі, а отже, є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та в більшій мірі дублюють посилання викладені ним у позові та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Проектний і проектно-конструкторський інститут "Металургавтоматика" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022р. у справі № 904/1906/22 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.Г. Іванов