ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/486/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «МІСЬКВОДОКАНАЛ» Мукачівської міської ради, м. Мукачево Закарпатської області

про стягнення 620 119,30 грн

Секретар судового засідання - Соханич В.М.

Сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Комунального підприємства «МІСЬКВОДОКАНАЛ» Мукачівської міської ради, яким просить стягнути з відповідача заборгованість на суму 620 119,30 грн, в т.ч. 544 882,56 грн основного боргу за спожиту електричну енергію, 67668,10 грн інфляційних втрат, 7568,64 грн 3% річних. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 530 610, 629 Цивільного Кодексу України.

Ухвалою суду від 22.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15 вересня 2022 р. на 12:30; встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

Поряд з цим, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Ушак І.Г., розпорядженням керівника апарату Господарського суду Закарпатської області від 29.11.2022 №02-02/40/22 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 907/486/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 справу № 907/486/22 передано на розгляд головуючому судді Андрейчуку Л.В.

Ухвалою суду від 01.12.2022 прийнято справу до провадження, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам спору процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

03.01.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.01.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 9301,80 грн судового збору.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що відповідач має заборгованість перед позивачем на суму 620 119,30 грн, в т.ч. 544 882,56 грн основного боргу за спожиту електричну енергію, 67668,10 грн інфляційних втрат, 7568,64 грн 3% річних.

Правова позиція відповідача

Відповідач вважає вимоги Позивача щодо стягнення заборгованості на суму 620 119,30 грн необґрунтованими, оскільки основною причиною затримки в розрахунках за Договором є невиконання Позивачем власних зобов`язань, які передбачені п. 5.10 Договору, зокрема щодо складання графіку погашення заборгованості та підписання відповідної додаткової угоди.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Як вбачається з матеріалів справи, Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» та Комунальним підприємством «МІСЬКВОДОКАНАЛ» Мукачівської міської ради було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 23.12.2020 №210 (далі - Договір), відповідно до п. 2.1. якого (у редакції Додаткової угоди від 07.12.2021 №3) Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача у 2021 році ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія), «CODE DK 021: 2015-09310000-5 - ELECTRIC ENERGIA (ELECTRIC ENERGIA)», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Судом встановлено, що протягом дії Договору між сторонами було укладено Додаткові угоди від 18.01.2021 №1, від 30.03.2021 №2, від 07.12.2021 №3, якими внесено зміни до Договору у зв`язку зі зміною тарифу на послуги з передачі електричної енергії та зміною ціни за одиницю товару на ринку.

Відповідно до п. 5.5. Договору, Споживач бере зобов`язання з отримання електричної енергії та оплати її вартості в повному обсязі. Згідно з п. 5.6. Договору, оплата електричної енергії здійснюється Споживачем виключно в грошовій формі. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, в якому здійснювалось постачання електричної енергії. Розрахунки за цим Договором здійснюються Споживачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у національній валюті на поточний рахунок Постачальника із спеціальним режимом використання, на підставі виставленого рахунку (платіжного документу) Постачальника.

Відповідно до п. 5.8. Договору, Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію не пізніше 20-го календарного дня після закінчення відповідного розрахункового періоду на підставі надісланого Постачальником рахунку для оплати. Споживач залишає за собою право попередньої оплати.

Відповідно до п. 5.11 Договору, приймання-передача електричної енергії, поставленої Постачальником та прийнятої Споживачем у розрахунковому (звітному) місяці, оформлюється щомісячно шляхом підписання Сторонами та скріплення їх печатками Актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

3 огляду на положення п. 5.12. Договору, Постачальник зобов`язаний скласти Акт приймання-передачі електричної енергії за розрахунковий (звітний) місяць та надати два його примірника разом з рахунком на оплату на розгляд Споживача.

Відповідно до пп.1 п. 6.2. Договору, Відповідач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору, строк (термін) поставки (передачі) товарів або надання послуг: 3 01 січня 2021 року (або з моменту завершення процедури зміни Постачальника) по 31 грудня 2021 року.

Підставою для звернення Позивача до суду стало те, що Відповідач порушив строки та умови оплати за електричну енергію, встановлені Договором, та не здійснив оплату вартості електричної енергії, отриманої Споживачем, за розрахунковий період - грудень 2021 року.

Актом приймання-передачі №4731 від 31.12.2021 підтверджується, що у грудні 2021 року Постачальник поставив, а Споживач прийняв товарної продукції на загальну суму 544 882,56 грн.

Відповідно до п. 5.12.1. Договору, Постачальник може виконати зобов`язання, передбачені пунктом 5.12 цього Договору, надіславши відповідні документи (Акт приймання-передачі електричної енергії за розрахунковий (звітний) місяць та рахунок на оплату) на ту адресу Споживача, яка вказана у цьому Договорі та у сканованому або сфотографованому вигляді на електронну Споживача, яка вказана у цьому Договорі.

Судом встановлено, що Постачальник 11.01.2022 надіслав Споживачу підписані Акт приймання-передачі товарної продукції від 31.12.2021 №4731 та рахунок від 11.01.2022 №106 на оплату за електроенергію за грудень 2021 року на електронну адресу Споживача, яка вказана у Розділі 15 Договору, а саме: . Також Постачальник 13.01.2022 надіслав Споживачу оригінал підписаного Постачальником Акту приймання-передачі товарної продукції від 31.12.2021 №4731 в двох примірниках (підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» №5194, дата оформлення 13.01.2022).

Згідно з п. 5.13. Договору, Споживач перевіряє наданий Постачальником Акт приймання-передачі електричної енергії за розрахунковий (звітний) місяць на відповідність фактично поставленому обсягу електричної енергії, за відсутності зауважень підписати Акт протягом 10-х робочих днів з моменту отримання такого Акту від Постачальника, і повернути один примірник Постачальнику. У разі не підписання такого Акту Споживачем у вищевказаний строк, такий Акт вважається підписаним Споживачем.

В передбачені Договором строки підписаний екземпляр Акту приймання-передачі товарної продукції від 31.12.2021 №4731 від Споживача не повернувся.

3 метою вирішення спірних питань шляхом переговорів Постачальником направлено Споживачу лист від 27.06.2022 №633, в якому Постачальник зазначає: про необхідність повернути один примірник Акту приймання-передачі товарної продукції від 31.12.2021 №4731 Постачальнику протягом 3 (трьох) днів з дня отримання цього листа; про підписання та повернення Акту звірки взаємних розрахунків від 27.06.2022 №933 за період 01.01.2021 - 27.06.2022; про вимогу невідкладно погасити існуючу заборгованість на загальну суму 544 882,56 грн.

Станом на день звернення до суду з цим позовом від Споживача відповідь на лист від 27.06.2022 №633 не надходила.

Враховуючи зазначені фактичні обставини, суд констатує, що керуючись п. 5.13. Договору, Акт приймання-передачі товарної продукції від 31.12.2021 №4731 вважається підписаним Споживачем.

Суд робить висновок, що у Споживача виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 544 882,56 грн.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі Договору про постачання електричної енергії споживачу від 23.12.2020 №210.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами ч. 2 ст. 714 ЦК України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно приписів ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

3 огляду на положення ч.ч. 6, 7 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п. 4.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Згідно з п 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Згідно з п.п. 5 абз. 5 п. 4.14. ПРРЕЕ, датою отримання платіжного документа вважається дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

3 огляду на положення ст.ст. 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, в яких повинно забезпечуватися фіксування фактів здійснення господарських операцій.

3 урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документом, який підтверджує факт виконання Постачальником зобов`язання з надання послуг Споживачеві та факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є акти приймання-передачі товарної продукції (у спірній ситуації - акт приймання-передачі від 31.12.2021 №4731).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.01.2017 у справі №910/11087/15, від 21.12.2016 у справі №905/2187/13 та від 09.04.2020 у справі №910/4962/18, закінчення строку дії Договору, зобов`язання по якому були виконані лише однією зі сторін шляхом поставки товару, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін за таким Договором. Зокрема, закінчення строку дії Договору не звільняє іншу сторону, що порушила умови Договору, від виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до п.5.8.1 Договору, під час всього строку дії цього Договору, Споживач має право з 6-го по 16-й календарний день після закінчення відповідного розрахункового періоду у письмовий формі звернутися до Постачальника з вимогою щодо надання відстрочки по оплаті за спожиту електричну енергію за відповідний розрахунковий період без нарахування пені чи будь-яких інших штрафних санкцій по будь-якій сумі коштів або її частини, яка вказана у рахунку та актах приймання-передачі, які надає Постачальник за відповідний розрахунковий період Споживачу. Постачальник не має права відмовляти Споживачу у наданні такої відстрочки.

Згідно з п. 5.10. Договору, у разі виникнення у Споживача заборгованості за електричну енергію за цим Договором, Споживач повинен звернутися до Постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не менше 36 місяців. Графік погашення заборгованості оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Постачальник не має права відмовитися від укладання графіку погашення або договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідач у відзиві від 03.01.2023 не заперечує існування 544 882,56 грн основного боргу за спожиту електричну енергію, проте вважає вимоги Позивача щодо стягнення заборгованості на суму 620 119,30 грн необґрунтованими, оскільки основною причиною затримки в розрахунках за Договором є невиконання Позивачем власних зобов`язань, які передбачені п. 5.10 Договору, зокрема щодо складання графіку погашення заборгованості та підписання відповідної додаткової угоди.

Суд бере до уваги, що протягом строку дії Договору, Позивач неодноразово йшов на поступки щодо відстрочення внесення оплати за електричну енергію (Споживач звертався до Постачальника листом від 15.02.2021 №38, листом від 02.06.2021 №117 та листом від 17.07.2021 №278).

Проте, Відповідач до подання позовної заяви не звертався до Позивача з вимогами щодо надання відстрочки по оплаті за спожиту у грудні 2021 року електричну енергію, а також не звертався із заявою про складення графіка погашення заборгованості, що виникла за розрахунковий період: грудень 2021 року.

Відповідач на підставі п. 5.10. Договору звернувся до Позивача з листом від 08.08.2022 №342/0/152-22, тобто вже після подання позовної заяви, з пропозицією узгодити графік погашення заборгованості строком на 36 місяців та проханням підписати Додаткову угоду №4, в якій викладено графік погашення заборгованості.

Позивач відмовив в погодженні графіку погашення заборгованості та підписанні додаткової угоди №4 від 08.08.2022 до Договору.

Суд враховує, що пропозиція узгодити графік погашення заборгованості та підписати Додаткову угоду була після подання позовної заяви. Також статтею 193 ГК встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. У даному випадку, реалізація пропозиції Відповідача призвела б до значних фінансових втрат Позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» щодо стягнення з відповідача 544 882,56 грн основного боргу за спожиту електричну енергію підлягають задоволенню.

Щодо 3 % річних

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки і виявив що розрахунки правильні, в зв`язку з чим задоволенню підлягають три відсотки річних в межах суми 7 568,64 грн.

Щодо інфляційних втрат

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 №14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки, в зв`язку з чим вимога про стягнення в межах заявленої в позовних вимогах суми інфляційних втрат 67 668,10 грн, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Здійснивши перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, які становлять 7568,64 грн 3% річних та 67668,10 грн інфляційних втрат, суд вважає їх правовірними, обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню.

Отже, станом на момент подання позовної заяви, заборгованість Відповідача з урахуванням додаткових нарахувань становить 620 119,30 грн.

Положеннями статей 13-14 ГПК України, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, розглянувши спір на підставі поданих суду доказів, суд дійшов висновку про його задоволення в розмірі 620 119,30 грн, в т.ч. 544 882,56 грн основного боргу за спожиту електричну енергію, 67668,10 грн інфляційних втрат та 7568,64 грн 3% річних.

Судові витрати.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 9301,80 гривень витрат на оплату судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 610, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 4, 29, 42, 46, 73, 74, 80, 162, 171, 237, 238 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов - задоволити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «МІСЬКВОДОКАНАЛ» Мукачівської міської ради (, 89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, пл. Духновича Олександра, буд. 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» (, 01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 23А, літ. «М») заборгованість у розмірі 620 119,30 грн (шістсот двадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень 30 коп.), в т.ч. 544 882,56 грн (п`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 56 коп.) основного боргу за спожиту електричну енергію, 67 668,10 грн (шістдесят сім тисяч шістсот шістдесят вісім гривень 10 коп.) інфляційних втрат, 7 568,64 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень 64 коп.) 3% річних, а також 9 301,80грн (дев`ять тисяч триста одна гривня 80 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 16.01.2023

Суддя Л.В. Андрейчук