РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1018/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Служба автомобільних доріг у Чернігівській області,

, вул. Київська, 17, м. Чернігів, 14005

Відповідач: Фізична особа-підприємець Дмитерчук Василь Федорович,

РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_2

Предмет спору: про стягнення 454 269,64 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Служба автомобільних доріг у Чернігівській області звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Дмитерчука Василя Федоровича, у якому просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 454 269,64 грн.

Процесуальні дії у справі.

18.11.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі, у якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ; зобов`язано позивача у дводенний строк з дня отримання ухвали надіслати копію позовної заяви та доданих до неї документів третій особі; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяви із обґрунтуванням своїх заперечень щодо такого розгляду.

Також ухвалою від 18.11.2022 встановлено сторонам строк для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.11.2022, направлена на адресу місця проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ), зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Датою проставлення такої відмітки є 15.12.2022.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

У п. 991 Правил визначено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, рекомендований лист з позначкою «Судова повістка» може бути неврученим лише з поважних причин, якими можуть бути лише об`єктивні обставини - відсутність адресата за вказаною адресою або відмова від отримання листа, поштове відправлення з позначкою «Судова повістка» не може бути повернуто з підстави «за закінченням терміну зберігання», яка не належать до об`єктивних причин невручення, а тому не може вказуватись на таких відправленнях.

Таким чином, суд вважає, що відповідач був повідомленим про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву на позов, а днем вручення ухвали від 18.11.2022 є 15.12.2022.

Відтак останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 30.12.2022.

23.11.2022 від позивача до суду надійшли докази третій особі копії позовної заяви та доданих до неї документів, які суд долучив до матеріалів справи.

19.12.2022 відповідач направив до суду клопотання, у якому заперечує проти позовних вимог, у тому числі з підстав недоведеності завдання шкоди внаслідок ДТП саме позивачу, а також заявлення позову до неналежного відповідача.

Зі змісту поданого клопотання вбачається, що відповідач виклав свої заперечення проти позову, а відтак суд розцінює таке клопотання як відзив на позов.

Оскільки відзив на позов поданий у порядку та строк встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, суд долучив відзив з доданими до нього документами до матеріалів справи, а спір вирішується з їх урахуванням.

У поданому клопотанні, яке розцінено судом як відзив, відповідач просить замінити первісного відповідача Фізичну особу-підприємця Дмитерчука В. Ф. на належного відповідача ТОВ «Дмитертранс».

Подане клопотання обґрунтоване тим, що автомобіль Renault Magnum, р.н. НОМЕР_2 , за участю якого сталась ДТП, на підставі договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014 перебуває в оренді у ТОВ «Дмитертранс», а тому відповідно до ст. 1187 ЦК України збитки, завдані внаслідок цієї ДТП, повинні відшкодовуватись особою, яка на відповідній правовій підставі (договір оренди) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, вищезазначеною статтею ГПК України передбачена заміна первісного відповідача належним відповідачем виключно за клопотанням позивача.

Оскільки таке клопотання подане відповідачем, підстави для заміни первісного відповідача належним у суду відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.11.2021 з вини водія ОСОБА_1 , який, за твердженнями позивача, є працівником відповідача, та на транспортному засобі, що належить відповідачу, було пошкоджено складові автомобільної дороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ км 50+460, що перебувають на балансі Служби автомобільних доріг у Чернігівській області. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна становить 571 908,00 грн, розмір понесених витрат на проведення експертного дослідження з визначення завданої шкоди складає 12 356,64 грн, а сума виплаченого страховиком винної особи - ПрАТ «СК «Євроінс України» страхового відшкодування 129 995,00 грн. На підставі ст. 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить стягнути з відповідача різницю між завданими збитками та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 454 269,64 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні з таких підстав:

- позовна заява не містить доказів того, що шкода, яка описана у висновку експертного дослідження №ЕД-19/125-22/814-БТ від 25.05.2022, завдана внаслідок саме ДТП, що сталась 23.11.2021, так як вказаний висновок складений через шість місяців після ДТП;

- у постанові Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021 у справі №740/6676/21 вказано, що шкода завдана майну ТОВ «СП «Автострада», а позивачем є Служба автомобільних доріг у Чернігівській області і про шкоду майну вказаної служби йдеться у вказаному експертному дослідженні. Відповідач посилається на ч. 4 ст. 75 ГПК України, у якій зазначено про преюдиційність встановлених рішенням суду обставин в господарській, цивільній або адміністративній справі;

- автомобіль Renault Magnum, р.н. НОМЕР_2 , за участю якого сталась ДТП, на підставі договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014 перебуває в оренді у ТОВ «Дмитертранс», а тому позов до ФОП Дмитерчука В. Ф. заявлений безпідставно.

Інших заяв по суті у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2021 у справі №740/6676/21, яка згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 21.12.2021, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн (а.с. 13-14).

Вказаною постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області встановлено, що 23 листопада 2021 року о 18-50 год. на 50 км + 460 м а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Рено», р. н. НОМЕР_2 , у темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого не впорався з керуванням, здійснив наїзд на металеве дорожнє огородження, бетонний павільйон автобусної зупинки та з`їхав в кювет, протилежний напрямку руху, чим спричинив матеріальні збитки ТОВ СП «Автострада». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1; 12.2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 474455 від 23 листопада 2021 року, схемою місця ДТП від 23 листопада 2021 року, поясненнями ОСОБА_1 , доданими до протоколу.

Також у вступній частині постанови суду від 08.12.2021 зазначено, що ОСОБА_1 працює в ПП «Дметерчук».

Позивач надав схему ДТП , яка сталась 23.11.2021 о 18:50 на 50 км + 460 м а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ, у якій вказано, що автомобіль Renault АЕ 390, р.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 ; серія та номер полісу ОСЦПВ наземних ТЗ та назва страхової організації, яка його видала АР 6020686, Євроінс Україна (а.с. 11-12)

Відповідно до довідки Служби автомобільних доріг від 10.11.2021 металеве бар`єрне огородження, дорожні знаки, демпферна система та автопавільйон бетонний «Вертіївка», які 23.11.2021 було пошкоджено на автомобільній дорозі М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ в результаті ДТП за участю «Renault АЕ 390», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням гр-на ОСОБА_1 , перебувають на балансі Служби автомобільних доріг у Чернігівській області, як складова частина автомобільної дороги (а.с. 10).

Позивач направив відповідачу та ПрАТ «СК Євроінс Україна» повідомлення від 31.01.2022 №01-06/243/14 про те, що 15.02.2022 о 10:00 буде проводитись будівельно-технічне експертне дослідження в частині визначення розміру заподіяної державному майну шкоди ДТП та запросив представників вказаних осіб бути присутніми при його проведенні (а.с. 15-16).

Платіжним дорученням №58 від 01.02.2022 позивач сплатив Чернігівському НДЕКЦ МВС кошти у розмірі 12 356,64 грн за проведення будівельно-технічного дослідження (а.с. 41).

За замовленням позивача старший судовий експерт НДЕКЦ МВС Коваленко Т. І. провів експертне дослідження демпферної системи, автопавільйону бетонного, оцинкованого двобічного металевого бар`єрного огородження та дорожніх знаків на км 50+460 автомобільної дороги загального користування державного значення М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ, за результатами якого складено звіт №ЕД-19/125-22/814-БТ від 25.05.2022 (а.с. 19-31).

Згідно з наданим звітом вартість матеріальної шкоди, завданої майну державної власності в особі Служби автомобільних доріг у Чернігівській області внаслідок пошкодження демпферної системи, автопавільйону бетонного, оцинкованого двобічного металевого бар`єрного огородження та дорожніх знаків на км 50+460 автомобільної дороги загального користування державного значення М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ станом на моменту скоєння ДТП, а саме: 23.11.2021 становить 467 588,00 грн. Вартість відновлювального ремонту зазначених складових автомобільної дороги станом на момент проведення експертного дослідження становить 571 908,00 грн.

Позивач направив відповідачу та ПрАТ «СК Євроінс Україна» претензію-вимогу від 16.06.2022 №01-06/789/14, у якій вимагав він них солідарно відшкодувати завдану ДТП шкоду у розмірі 571 908,00 грн та витрати, пов`язані з визначенням розміру заподіяної шкоди, у розмірі 12 356,14 грн (а.с. 32-36).

22.07.2022 ПрАТ «СК Євроінс Україна» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 129 995,00 грн, на підтвердження чого надано виписку АТ «Укрексімбанк» по рахунку (а.с. 37).

Позивач вважає, що різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром спричиненої шкоди і понесених витрат на її визначення, яка становить 454269,64 грн, повинен відшкодувати відповідач як власник транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, та як роботодавець винної особи.

Відповідач зазначає, що на час скоєння ДТП автомобіль Renault АЕ 390, р.н.з. НОМЕР_2 перебував в оренді у ТОВ «Дмитертранс», на підтвердження чого надав копію договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014, копію акту прийому передачі майна від 07.02.2014, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , копію листа ТОВ «Дмитертранс», лист РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області від 06.11.2022 №31/302-17-2022.

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014, укладеного між ФОП Дмитерчуком В. Ф. (Орендодавець) та ТОВ «Дмитертранс» (Орендар), Орендодавець передає, а Орендар приймає за плату в користування наступні транспортні засоби: сідловий тягач-Е вантажний Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 1998.

У п. 1 цього договору зазначено, що транспортні засоби передаються Орендарю терміном на десять років, після спливу якого Орендар зобов`язаний повернути транспортні засоби Орендодавцю.

На підставі акту прийому-передачі від 07.02.2014 ФОП Дмитерчук В. Ф. передав, а ТОВ «Дмитертранс» прийняло у користування сідловий тягач-Е вантажний Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску.

Для участі у міжнародному русі на транспортний засіб Renault Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_2 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дійсне до 04.02.2019, у якому внесені відомості щодо ТОВ «Дмитертранс» (не є власником).

РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області у свої відповіді від 06.11.2022 №31/302-17-2022, наданій ТОВ «Дмитертранс», повідомило, що відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів МВС, на транспортний засіб Renault Magnum 390.19, державний номерний знак НОМЕР_2 , в період з 08.02.2014 по 16.03.2018 видавалось свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон по дорученню серія НОМЕР_3 , персона з правом користування ТЗ (договір оренди) ТОВ «Дмитертранс».

26.11.2021 водій ОСОБА_1 надав директору ТОВ «Дмитертранс» письмові пояснення, у яких зазначив, що 23.11.2021 ним була скоєна ДТП у Чернігівській області, внаслідок якої було завдано шкоди автомобілю товариства Рено, д.н. НОМЕР_2 , тому що була темна пора дня та туман.

У листі від 13.12.2022 ТОВ «Дмитертранс» повідомило ФОП Дмитерчука В. Ф. про те, що транспортний засіб - сідловий тягач-Е вантажний Magnum 390.19, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуває у користуванні товариства та перебував станом на 23.11.2021.

Оцінка суду.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з п. 9 ч. 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивач просить стягнути з відповідача як роботодавця винної у скоєнні ДТП особи та власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, різницю між завданими збитками майну, яке перебуває на балансу у позивача, та сплаченим страховим відшкодуванням.

Натомість відповідач заперечує проти того, що саме майну позивача внаслідок ДТП було завдані збитки, оскільки постановою Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2021 у справі №740/6676/21 встановлено, що матеріальні збитки були спричинені ТОВ «СП «Автострада», а тому такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребують доказуванню. Крім того, відповідальною за збитки особою, на думку відповідача, є ТОВ «Дмитертранс», яке на законній підставі (договору оренди) володіло транспортним засобом, що спричинив ДТП.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Разом з тим, справа №740/6676/21, яка розглядалась Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, є справою про адміністративні правопорушення.

Частиною шостою статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що преюдиційними, у даному випадку, з постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2021 у справі № 740/6676/21 можуть вважатися виключно ті обставини, які стосуються правових наслідків дій чи бездіяльності Дейнеки В. О. (водія транспортного засобу, внаслідок взаємодії з яким завдано пошкоджень складовим автомобільної дороги Кіпті-Глухів-Бачівськ на 50км+460) і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а не обставини щодо власника (балансоутримувача) пошкодженого майна.

При цьому позивач надав довідку про знаходженні на його балансі пошкодженого внаслідок ДТП майна, яке є складовою зазначеної автомобільної дороги. Доказів знаходження спірного майна в управлінні ТОВ «СП «Автострада» матеріали справи не містять.

Відтак доводи відповідача про завдання шкоди внаслідок ДТП саме майну ТОВ «СП «Автострада» відхиляються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі (провадження) № 6-108цс13, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №905/1391/19, від 01.11.2021 у справі № 920/343/20.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Позивач зазначає, що винний у ДТП водій ОСОБА_1 працює у відповідача, про що зазначено у постанові Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2021 у справі 740/6676/21.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

У свою чергу, п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Тобто суб`єктом господарювання визнається громадянин (фізична особа), який має статус підприємця.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного ім`я та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншин, до якої вона належить.

Згідно з ч. 1 ст. 296 Цивільного кодексу України фізична особа має право використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності.

Отже, фізична особа-підприємець набуває прав та обов`язків, здійснюючи їх під своїм ім`ям, яким є прізвище ім`я по батькові фізичної особи.

За приписами ч. 1 ст. 90 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Вимоги до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки, встановлюються Міністерством юстиції України (ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до п. 3 Вимог до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.03.2012 № 368/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 17.10.2018 № №3236/5) назва юридичної особи береться у лапки та зазначається безпосередньо після організаційно-правової форми суб`єкта господарювання (крім органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, державних, комунальних організацій, закладів, установ).

Згідно зі ст. 62, ч. 1 ст. 63 Господарського кодексу України організаційно-правовою формою господарювання є підприємство, одним із видів якого є приватне підприємство.

Загальноприйнятим скороченням «приватного підприємства» є ПП, а «фізичної особи-підприємця» - ФОП.

Таким чином, зазначення у вступній частині вказаної постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області про те, що ОСОБА_1 працює в ПП «Дметерчук» не може бути беззаперечним доказом в підтвердження обставини того, що Фізична особа-підприємець Дмитерчук Василь Федорович був роботодавцем ОСОБА_1 , зважаючи на те, що найменування ПП «Дметерчук» відповідає написанню найменування юридичної особи, а також на відмінність такого найменування із прізвищем відповідача.

Інших доказів, які підтверджують перебування Дейнеки В. Ф. у трудових відносинах з ФОП Дмитерчуком В. Ф. матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що позивач не довів суду належними доказами того, що саме відповідач є роботодавцем винного у ДТП водія.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору оренди транспортних засобів від 07.02.2014 та акту прийому передачі майна від 07.02.2014 ФОП Дмитерчук В. Ф. передав у користування ТОВ «Дмитертранс» автомобіль Renault Magnum, р.н. НОМЕР_2 , строком на 10 років, тобто до 07.02.2024.

На вказаний транспортний засіб в період з 08.02.2014 по 16.03.2018 видавалось свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон по дорученню серія САТ №662901, персона з правом користування ТЗ (договір оренди) ТОВ «Дмитертранс», про що зазначено у відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області від 06.11.2022 №31/302-17-2022.

Хоча це свідоцтво було дійсне до 04.02.2019, проте закінчення терміну його дії не може свідчити про припинення у ТОВ «Дмитертранс» права користування цим транспортним засобом, оскільки видавалось лише з метою участі у міжнародного русі (виїзду за кордон).

Акту дострокового повернення автомобілю Renault Magnum, р.н. НОМЕР_2 , його власнику (відповідачу) матеріали справи не містять, натомість ТОВ «Дмитертранс» у своєму листі від 13.12.2022 підтвердило перебування у його користуванні вказаного автомобіля, у тому числі станом на 23.11.2022, тобто на дату ДТП.

Таким чином, володільцем автомобілю Renault Magnum, р.н. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП на підставі договору оренди від 07.02.2014 було ТОВ «Дмитертранс», яке відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України є особою, відповідальною за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом статті 45 ГПК України сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачем у судовому процесі є особа, якій пред`явлено позовну вимогу.

Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві.

Так, належним відповідачем є особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № Б-39/02-09).

Тож визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позов подано до неналежного відповідача.

Як вже зазначав суд, за приписами ст. 48 ГПК України у разі подання позову не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, при цьому така заміна здійснюється виключно за клопотанням позивача.

Клопотань про заміну ФОП Дмитерчука В. Ф. належним відповідачем від позивача до суду не надходило.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Оскільки позивач звернувся із позовом до ФОП Дмитерчук В. Ф., який за висновком суду не є належним відповідачем у цій справі, заявлені до нього позовні вимоги задоволенню не підлягають

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун