РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023Справа № 910/11547/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс парк»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі рент»,

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі таксі»,

4) Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича

про стягнення 665 292,63 грн

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс парк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі рент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі таксі» та Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловичапро стягнення 665 292,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 умов Договору фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 у частині сплати лізингових платежів, при цьому з огляду на те, що виконання зобов`язання за вказаним договором забезпечені ТОВ «Оксі рент» згідно Договору поруки №220117-9/П від 17.01.2022, забезпечені ФОП Вовк О.М. згідно Договору поруки №220117-8/П від 17.01.2022 та забезпечені ТОВ «Оксі таксі» згідно Договору поруки №220117-10/П від 17.01.2022, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором лізингу 665 292,63 грн, з яких: 169 741,08 грн сума основного боргу, 23 523,87 грн 24% річних, 26 194,13 грн інфляційних втрат, 39 135,08 грн пені, 9 986,15 грн штрафу, 396 712,32 грн неустойки.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

З огляду на предмет позову у даній справі, ціну позову та незначну складність справи, судом визнано справу № 910/11547/22 такою, яку доцільно розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

У встановлений судом строк відповідачами не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест лізинг» (покупець), Терець Олександр Вікторович (продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазіс парк» (лізингоодержувач) уклали Контракт купівлі-продажу №220117-19КП від 17.01.2022, відповідно до п. 1.1. якого покупець приймає у власність та сплачує продавцю загальну вартість наступного товару - автомобіль «Tesla», model S 75, 261 kW emission standart, номер кузова НОМЕР_1 , 2016 року випуску, ціною 998 615,00 грн без ПДВ.

Покупець оплатив продавцю товар, що підтверджується платіжним дорученням №178 від 19.01.2022 на суму 998 615,00 грн, з призначенням платежу: «Оплата за вживаний автомобіль Tesla model S 75 згідно з контрактом купівлі-продажу №220117-19КП від 17.01.2022 (1-й продаж у 2022). Без ПДВ».

Надалі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест лізинг» (позивач, лізингодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазіс парк» (відповідач 1, лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 (договір), відповідно до п.1.1. якого Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Об`єкт (надалі - "Об`єкт лізингу"), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в Додатку «Специфікація» (надалі - "Специфікація"), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на Об`єкт лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Згідно п. 1.2. Загальних умов Договору лізингу строк користування Лізингоодержувачем Об`єктом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в Додатку до Індивідуальної частини Договору «Графік сплати лізингових платежів» (надалі - "Графік") та починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Об`єкта лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Відповідно до п.2.1.6. Загальних умов Договору лізингу акт - це акт приймання-передачі об`єкту лізингу в лізинг.

У п. 2.17. Загальних умов Договору лізингу визначено, що число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається Сторонами згідно п. 2.1.7.1 Загальних умов Договору.

Відповідно до п.2.1.8. Загальних умов Договору лізингу період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання Акту.

Відповідно до положень п.2.2 Загальних умов Договору лізингу усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у Число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього Договору (зокрема, з врахування коригування згідно п.2.2.1 Загальних умов Договору лізингу) та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості Об`єкта лізингу; винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий у лізинг Об`єкт лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.2.1, 2.7-2.9, 3.5 Загальних умов Договору лізингу.

Умовами п. 2.3. Загальних умов Договору лізингу визначено, що авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку, з урахуванням пункту 2.6 Загальних умов, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку Лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату зазначену Сторонами в пункті 5.6. Індивідуальної частини Договору та в сумі Авансового лізингового платежу, визначеному у Графіку не залежно від отримання рахунку. Сторони домовились, що достатнім доказом відправлення Лізингодавцем Лізингоодержувачу рахунку є витяг з реєстру рахунків Лізингодавця. Дата відправлення зазначеного рахунку визначається за даними реєстру рахунків Лізингодавця. Цей рахунок може бути відправлений Лізингоодержувачу, в т.ч. факсимільним способом, поштою, кур`єрською доставкою, вручений особисто або в інший спосіб, який обере Лізингодавець. Сторони на підставі частини 3 ст. 631 Цивільного кодексу України досягли згоди про те, що у випадку сплати Лізингоодержувачем Лізингодавцю грошових коштів в порядку пункту 2.3. Загальних умов до моменту укладення цього Договору, такі кошти зараховуються в рахунок сплати Лізингоодержувачем Авансового лізингового платежу в розмірі, в якому вони були сплачені.

Згідно з п.2.4 Загальних умов Договору лізингу, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 292 ГК України Лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні засоби, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: договір фінансового лізингу - договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу; лізингодавець - юридична особа, яка набула у встановленому законом порядку право надавати послуги з фінансового лізингу і на підставі договору фінансового лізингу передає лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт фінансового лізингу; лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування; продавець (постачальник) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, в якої лізингодавець набуває у власність майно на підставі договору купівлі-продажу або договору поставки для подальшої передачі лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу; фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Дослідивши зміст Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Додатком до Договору - Специфікацією визначено, що об`єктом лізингу є автомобіль «Tesla», model S 75, 261 kW emission standart, номер кузова НОМЕР_1 , 2016 року випуску, ціною 998 615,00 грн без ПДВ.

Лізингодавець передав лізингоодержувачу автомобіль, що підтверджується актом прийому-передачі об`єкту лізингу в користування від 19.01.2021 за Договором фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

Однак, в подальшому повідомленням про відмову від (розірвання) 70 Договорів фінансового лізингу Вих. №1327 від 02.05.2022 лізингодавець, у зв`язку з порушенням лізингоодержувачем умов договору лізингу, вимагав у лізингоодержувача повернути ТОВ «Бест лізинг» отримане за Договорами фінансового лізингу майно - об`єкти лізингу, з усіма приналежностями, а також підписати акт повернення предмета лізингу та видати зареєстровану в ЄРПН податкову накладну.

У подальшому, відповідно до п. 6.6.1 Договору, лізингодавцем було вилучено об`єкт лізингу, що підтверджується актом про вилучення майна від 21.10.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 умов Договору фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 у частині сплати лізингових платежів, при цьому з огляду на те, що виконання зобов`язання за вказаним договором забезпечені ТОВ «Оксі рент» згідно Договору поруки №220117-9/П від 17.01.2022, забезпечені ФОП Вовк О.М. згідно Договору поруки №220117-8/П від 17.01.2022 та забезпечені ТОВ «Оксі таксі» згідно Договору поруки №220117-10/П від 17.01.2022, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором лізингу 665 292,63 грн, з яких: 169 741,08 грн сума основного боргу, 23 523,87 грн 24% річних, 26 194,13 грн інфляційних втрат, 39 135,08 грн пені, 9 986,15 грн штрафу, 396 712,32 грн неустойки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, лізингодавець на підставі Контракту купівлі-продажу №220117-19КП від 17.01.2022 набув у продавця майна (автомобіль Tesla model S 75) та в подальшому на підставі укладеного Договору фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 передав майно (об`єкт фінансового лізингу - автомобіль Tesla model S 75) лізингоодержувачу у володіння та користування, що підтверджується актом прийому-передачі об`єкту лізингу в користування від 19.01.2021 за Договором фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

У п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору лізингу обумовлено, що числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту (Наприклад: дата підписання Сторонами Акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Таким чином, відповідно до п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний був сплачувати чергові лізингові платежі 08 числа кожного місяця в розмірі, визначеному у Графіку сплати лізингових платежів (з врахування коригування згідно п.2.2.1 Загальних умов Договору лізингу).

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак суд, враховуючи п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору лізингу дійшов висновку, що строк сплати лізингових платежів настав.

Позивачем нараховано відповідачу основний борг станом на 08.02.2022 - 41 535,70 грн, на 08.03.2022 - 43 468,98 грн, на 08.04.2022 - 43 120,92 грн, на 08.05.2022 - 41 615,48 грн, разом сума заборгованості становить 169 741,08 грн.

Суд зазначає, що відповідачем 1 не надано доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 169 741,08 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 169 741,08 грн.

Крім того позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 26 194,13 грн та 24% річних у розмірі 23 523,87 грн.

Відповідно до п. 2.7. Загальних умов Договору лізингу у разі, якщо Лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що Лізингодавець має право нарахувати, а Лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 (Двадцять чотири) проценти річних від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Об`єкт лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що у даному випадку сплата двадцяти чотирьох процентів від простроченої суми (розмір встановлений договором) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 24% річних суд зазначає, що визначені позивачем періоди нарахування є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 26 194,13 грн та 24% річних у розмірі 23 523,87 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, також, заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 39 135,08 грн, штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна у розмірі 9 986,15 грн та неустойку у розмірі 396 712,32 грн.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.1.1. Загальних умов Договору лізингу за порушення обов`язку зі своєчасної сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Відповідно до п. 7.1.2. Загальних умов Договору лізингу якщо Лізингоодержувач та/або інші особи, яким Об`єкт лізингу може бути надано Лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули Об`єкт лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення Об`єкта лізингу у відповідності до даного Договору або чинного законодавства України, Лізингоодержувач сплачує на вибір Лізингодавця: неустойку у розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити Лізингоодержувачу в останньому періоді лізингу, який передує періоду невиконання Лізингоодержувачем обов`язку по поверненню Об`єкта лізингу, в розрахунку за кожен день такого невиконання - за весь час невиконання; або Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (Один) відсоток Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен день прострочення повернення Об`єкта лізингу.

У п. 5.2.1. Загальних умов Договору лізингу визначено, що Лізингоодержувач зобов`язаний щомісяця (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення попереднього місяця) письмово інформувати Лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення Лізингодавцю звіту у формі встановленою Додатком «Довідка» до Договору та фото Спидометра та всіх чотирьох сторін (а у разі повідомлення/направлення інформації про пошкодження додатково надавати фото пошкоджень з декількох ракурсів та фото після усунення таких пошкоджень). В разі настання з Об`єктом лізингу пошкоджень та/або викрадення, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це Лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій Додатком «Довідка» до Договору. У разі недотримання умов цього пункту Лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 10 (десяти) відсотків Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен випадок. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії Договору, та для зручності Сторін визначається як 10 (десять) відсотків від розміру Остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу.

Суд зазначає, що виходячи з механізму нарахування штрафних санкцій, неустойка у розмірі подвійної суми лізингового платежу, яка визначена в п. 7.1.2. Загальних умов Договору лізингу у розмірі 396 712,32 грн за своєю правовою природою є штрафом.

Перевіривши розрахунки пені, штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна та неустойки (штрафу) за не повернення об`єкта лізингу, судом встановлено, що вказані розрахунки здійснено правильно, визначені Позивачем періоди нарахування та база нарахування є обґрунтованими, а вимога про стягнення пені у розмірі 39 135,08 грн, штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна у розмірі 9 986,15 грн та неустойки (штрафу) у розмірі 396 712,32 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Поряд з цим, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань лізингоодержувача за Договором лізингу, між лізингодавцем, лізингоодержувачем та ТОВ «Оксі рент» укладено Договір поруки №220117-9/П від 17.01.2022; ФОП Вовк О.М. укладено Договір поруки №220117-8/П від 17.01.2022 та з ТОВ «Оксі таксі» укладено Договір поруки №220117-10/П від 17.01.2022.

Згідно умов п. 2 Договорів поруки Відповідачі 2, 3 та 4 зобов`язались відповідати перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу в повному обсязі, в т.ч.:

- за сплату Позивачу лізингових платежів;

- сплату Позивачу санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на Відповідача-1 відповідно до умов Договору лізингу та/або чинного законодавства України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Отже, сума основного боргу, 24% річних, інфляційні втрати, штраф, пеня та неустойка підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того у позовній заяві, позивач просить суд вирішити питання стосовно розподілу судових витрат, з огляду на що суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з першої заяви по суті спору - позовної заяви, витрати на правничу допомогу складають 3 000,00 грн.

Суд зазначає, що зі змісту статті 129 Господарського процесуального кодексу України випливає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що їх підтверджують.

До позову додано в копіях: Договір про надання правничої допомоги №06/05-1 від 06.05.2022, Додаток до договору про надання правничої допомоги №06/05-1 від 06.05.2022, Акт №20/10 від 20.10.2022, платіжне доручення №9487 від 24.10.2022 свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №9644/10 від 18.12.2020 та ордер на надання правничої допомоги №1253805 від 19.07.2022.

Адвокатське об`єднання «Лекс-Юей» (адвокатське об`єднання) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест лізинг» (клієнт) уклали Договір про надання правничої допомоги №06/05-1 від 06.05.2022 відповідно до п. 1.1. якого адвокатське об`єднання за даним договором зобов`язується надати клієнту правничу допомогу по захисту прав та інтересів клієнта щодо аналізу правової основи господарських операцій, підготовки позову про стягнення заборгованості з боржників клієнта, за договорами визначеними в додаткових угодах до даного договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору №06/05-1 від 06.05.2022 вартість послуг Адвокатського об`єднання (гонорар) за згодою сторін визначається додатком до даного договору, за кожного боржника клієнта окремо, відповідно до п. 1.1. даного договору.

Вартість послуг згідно умов Додатку до договору про надання правничої допомоги №06/05-1 від 06.05.2022 складає 3 000,00 грн за наступні послуги: усні консультації - 500 грн; аналіз пакету документів за договором фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 - 500 грн; правовий аналіз судової практики щодо аналогічних спорів - 500 грн та складання процесуальних документів - 1 500,00 грн.

Адвокатське об`єднання надано клієнту наступні послуги: усні консультації - 500 грн; правовий аналіз судової практики щодо аналогічних спорів - 500 грн; аналіз пакету документів за договором фінансового лізингу, договорів поруки - 500 грн та аналіз договорів фінансового лізингу №220117-17/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 укладеного з ТОВ «Оазіс парк», надання роз`яснення щодо стягнення заборгованості. Підготовка позову про стягнення заборгованості за вказаним договором фінансового лізингу - 1 500,00 грн. Загальна вартість наданих послуг складає 3 000,00 грн.

Відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн підтверджуються належними доказами.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Разом з тим, на адресу Господарського суду міста Києва не надходило заперечень відповідачів стосовно заявленого до відшкодування розміру адвокатських витрат та не подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Відтак, зважаючи на повне задоволення позову, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн та судовий збір у розмірі 9 979,39 грн покладається на відповідача 1 як на особу, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Парк» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, будинок 5-Б, ідентифікаційний код: 44369067), Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Рент» (03110, м. Київ, вул. Пироговського, б. 19, корпус 4; ідентифікаційний код: 43400158), Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» (03110, м. Київ, вул. Пироговського, б. 19, корпус 4; ідентифікаційний код: 40300986) та Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. Б; ідентифікаційний код: 33880354) 169 741 (сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот сорок одна) грн 08 коп. основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 26 194 (двадцять шість тисяч сто дев`яносто чотири) грн 13 коп., 24% річних у розмірі 23 523 (двадцять три тисячі п`ятсот двадцять три) грн 87 коп., пеню у розмірі 39 135 (тридцять дев`ять тисяч сто тридцять п`ять) грн 08 коп., штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна у розмірі 9 986 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн 15 коп. та неустойку у розмірі 396 712 (триста дев`яносто шість тисяч сімсот дванадцять) грн 32 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Парк» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, будинок 5-Б, ідентифікаційний код: 44369067) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. Б; ідентифікаційний код: 33880354) витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 9 979 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 39 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева