ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"09" січня 2023 р. м ХарківСправа № 922/56/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1 , м. Харків
до 1. ОСОБА_2 , м. Харків 2. ОСОБА_3 , с. Миколаївка 3. ОСОБА_4 , смт. Високий 4. ОСОБА_5 , м. Харків 5. ОСОБА_6 , м. Харків
про витребування з володіння частки у статутному капіталі та визнання права власності на частку у статутному капіталі.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позовну заяву ОСОБА_1 до відповідачів: 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , 3. ОСОБА_4 , 4. ОСОБА_5 , 5. ОСОБА_6 , в якому просить суд:

- витребувати з володіння ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Миколаївське" до 26.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Мелихівське" () у розмірі 50 %, що складає 3700 грн. на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1 ) шляхом скасування записів в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо реєстраційних дій (наведених у прохальній частині позовної заяви) пов`язаних з Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Миколаївське" до 26.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Мелихівське" () з 22.04.2011 по теперішній час;

- визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1 ) право власності на частку у статутному капіталі у розмірі 50 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Миколаївське" до 26.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Мелихівське" (), що складає 3700 грн. шляхом внесення відповідного запису в єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Миколаївське" до 26.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Мелихівське" () з 22.04.2011 року а саме: ОСОБА_4 12.02.1974 ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір внеску до статутного фонду - 3700 грн. 00 грн., пряма частка - 50 %; ОСОБА_1 , розмір внеску до статутного фонду - 3700,00 грн., пряма частка - 50%.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідачів.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд встановив, що позовну заяву подано без додержання процесуальних вимог пункту 2 частини 1 статті 164, частини 1 статті 164, частини 1 статті 172 ГПК України, про що зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162, пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 163 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Із прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу майнового та немайнового характеру. Разом з тим, визначено ціну позову 13527833,30 грн.

Водночас з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ СП "Миколаївське" (), відповідно до якого розмір статутного капіталу ТОВ СП "Миколаївське" становить 27055666,67 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн. У даному випадку, зазначена ставка судового збору підлягає застосуванню до вимоги немайнового характеру, оскільки матеріали позовної заяви надійшли на адресу суду засобами поштового зв`язку. Із наявного на поштовому конверті та опису вкладення відбитку календарного штемпеля вбачається, що позовну заяву скеровано на адресу суду 29.12.2022.

Отже, звертаючись з даним позовом до суду, позивач мав надати докази сплати судового збору у передбаченому законодавством порядку та розмірі, а саме в загальному розмірі 205398,50 грн. (1,5%* 13527833,30 = 202917,50 грн. за майнову вимогу та 2481,00 грн. за немайнову вимогу).

Натомість в матеріалах позовної заяви міститься квитанція № від 10.01.2022 про сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Таким чином, матеріали позовної заяви не містять доказів сплати судового збору у передбаченому законодавством порядку та розмірі, а саме у розмірі 203128,50 грн., що є недоліком позовної заяви в розумінні пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України.

Разом з тим, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем подано заяву про відстрочення та розстрочення сплати судових витрат, зменшення розміру судових витрат або звільнення від них, в якій позивач просить суд звільнити від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір".

В обґрунтування поданої заяви зазначається, що майновий стан позивача не дозволяє сплатити судовий збір, оскільки позивач є пенсіонером та інших доходів крім пенсії не має, про що посилається на довідку про доходи №557512 Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в Харківській області від 18.11.2021 за період з 01.12.2020 по 30.11.2021, відомості з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та виписки по банківських рахунках позивача.

Розглянувши вказану вище заяву, суд зазначає наступне.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведеною вище правовою нормою Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов для відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Вказана норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. При цьому його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі.

Суд враховує, що Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного та чітко визначеного переліку доказів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. Водночас у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів у сукупності щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі", заява №73547/01).

Таким доказом можуть слугувати, зокрема довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік у фізичної особи, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, довідка, що позивач є безробітною особою та перебуває на обліку у центрі зайнятості, докази на підтвердження наявності/відсутності у заявника рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, докази непрацездатності особи чи незадовільного стану здоров`я, наявності на утриманні непрацездатних членів сім`ї тощо.

Окрім того, частиною 2 статті 6, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки визначений частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, за яких допускається звільнення від сплати судового збору заявника при зверненні до суду із заявою, є вичерпним, тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону (аналогічна правова позиція відображена в ухвалах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 922/624/20, від 28.12.2020 у справі № 922/4277/19).

Таким чином, суд констатує, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Самі лише обставини, пов`язані з незадовільним майновим станом та відсутністю можливості сплатити судовий збір, не можуть вважатися підставою для звільнення від сплати.

Враховуючи положення статті 129 Конституції України та статті 5 Закону України "Про судовий збір" господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі і у питанні звільнення від сплати судового збору, про що також вказує численна практика Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (рішення суду від 10.07.1998 року у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади (рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії", заява №68490/01, п. 57).

Разом з тим, ЄСПЛ у своєму рішенні наголосив, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Пелевін проти України" від 20.05.2010, заява № 24402/02, § 27).

Окрім того, ЄСПЛ зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001, № 28249/95, § 60).

Варто відмітити, що статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Приписами статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" унормовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Таким чином, вибіркове, позбавлене правових та фактичних підстав надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими шляхом звільнення від сплати судового збору призведене до порушення окреслених вище засад судочинства, сприятиме виникненню сумнівів у відповідачів щодо об`єктивності та неупередженості суду при дотриманні судом норм матеріального та процесуального права, а також нівелюється важливість врахування правової позиції Верховного Суду, що є неприпустимим.

Враховуючи зазначене, оцінивши доводи, наведені позивачем в обґрунтування поданої заяви, дослідивши належність, допустимість та достатність представлених доказів на їх підтвердження, господарський суд не вбачає наявності безумовних обставин, які б відповідали зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для звільнення від сплати судового збору, що могли б зумовити вчинення такої процесуальної дії.

Наведена правова позиція знайшла своєї змістовне відображення у численних ухвалах Верховного Суду від 02.07.2021 у справі № 904/1275/20; від 19.04.2021 у справі №910/5511/19; від 28.11.2022 у справі №585/1887/21; від 14.06.2022 у справі №457/216/18; від 07.04.2022 у справі №289/1410/16-ц; від 22.08.2022 у справі №577/5154/19; від 31.08.2022 у справі №444/3098/18; від 21.11.2022 у справі №682/840/20; від 25.07.2022 у справі №761/19229/21; від 26.09.2022 у справі № 682/840/20 тощо.

Отже, підстави для задоволення заяви позивача про звільнення від сплати судового збору з огляду на наведені вище законодавчі приписи та правову позицію Верховного Суду відсутні, що не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Окрім того, відповідно до частини 1 статті 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами частини 1 статті 172 ГПК України визначено, що позивач зобов`язаний до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Згідно з пунктам 59, 61 "Правил надання послуг поштового зв`язку", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

Пунктом 10 Правил передбачено, що оператори поштового зв`язку зобов`язані забезпечувати надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості відповідно до нормативно-правових актів, що регламентують діяльність операторів поштового зв`язку, умов договору.

Відповідно до пункту 3.2.1.2 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12.05.2006 року № 211 при прийманні листа (бандеролі) з оголошеною цінністю з описом вкладення працівник зв`язку звіряє вкладення з описом ф.107, а також перевіряє відповідність місця призначення, найменування адресата та суми оголошеної цінності, зазначених на відправленні та примірнику опису, розписується на ньому і проставляє відбиток календарного штемпеля. Форма опису вкладення передбачає, що внесення виправлень до опису вкладення не допускається, про що зазначено безпосередньо на бланку опису вкладення.

В якості доказів направлення на адресу учасників справи позовної заяви разом із доданими до неї документами, позивачем додано до матеріалів позовної заяви фіскальні чеки, поштові накладні та описи вкладення у цінний лист АТ "Укрпошта" від 07.12.2022.

Натомість подані описи вкладення у цінний лист не можуть вважатися судом належними доказами направлення на адресу учасників справи позовної заяви із доданими до неї документами, оскільки такі оформлені з порушенням зазначених вище вимог, а саме: 1) не містять відомостей у графі "найменування об`єкту поштового зв`язку"; 2) не містять відомостей про направлення на адресу учасників справи всіх додатків до позовної заяви, а саме заяви про відстрочення та розстрочення сплати судових витрат, зменшення розміру судових витрат або звільнення разом із доданими до неї документами; 3) не містять відомостей про посаду працівника об`єкту поштового зв`язку у графі "перевірив, посада, підпис працівника зв`язку"; 4) містять виправлення номеру поштового відправлення в описі вкладення в цінний лист на ім`я ОСОБА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що позивачем всупереч частини 1 статті 164, частини 1 статті 172 ГПК України та наведених вище "Правил надання послуг поштового зв`язку", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 № 270 та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12.05.2006 № 211 не додано до матеріалів позовної заяви належних доказів направлення на адресу учасників справи копії позовної заяви та доданих до неї документів, що також є недоліком позовної заяви.

При цьому суд зауважує, що неподання належних доказів повідомлення інших учасників справи про звернення з позовною заявою та позбавлення можливості учасників справи ознайомитися з позовною заявою та з усіма доданими до неї документами, призводить до порушення процесуальних прав цих учасників, принципу рівності та змагальності сторін, що закріплені у статті 2 ГПК України.

Відповідно до статті 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків - у п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

4. Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу з всіма доданими до неї документами на підставі статті 174 ГПК України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано 09.01.2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова