ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3940/19 (904/1614/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022р. у справі №904/3940/19(904/1614/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002", м.Дніпро

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, м.Дніпро

про визнання податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2019 протиправним та його скасування

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022р. (повний текст складено - 18.08.2022р., суддя - Суховаров А.В., м. Дніпро) у справі №904/3940/19(904/1614/22) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2019р. задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2019р., винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- за результатом дослідження поданих матеріалів, мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)) ТОВ "Агросахінвест-2002", термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) запроваджено 24.04.2019р. Акт перевірки складено 15.10.2019р., проте в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаного акту у відповідності до ст. 42 ПК України, в той час як з доданої до матеріалів справи копії поштового відправлення не можливо дійти висновку щодо актуальної дати направлення акту перевірки, а наявні на поштовому конверті та рекомендованому повідомленні дати, свідчать про направлення акту, поза межами строків, визначених п. 86.2 ст. 86 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення від 21.11.2019р., складене на підставі акту перевірки, направлено контролюючим органом 02.12.2019р., та мало бути сплачене згідно п. 86.8 ст. 86 ПК України протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків. Постановою від 19.12.2019р. ТОВ "Агросахінвест-2002" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Суд дійшов висновку, що зобов`язання щодо сплати визначеної оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суми штрафу, розрахованої за результатом проведення камеральної перевірки ТОВ "Агросахінвест-2002" з питання своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних складених за червень-грудень 2017р., за січень-лютий 2018р. та за квітень-травень 2018р., є таким, що виникло у ліквідаційній процедурі ТОВ "Агросахінвест-2002" згідно постанови суду від 19.12.2019р., запровадження якої виключає наявність підстав для виникнення у банкрута додаткових зобов`язань.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022р. у справі №904/3940/19(904/1614/22) та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невірним застосуванням норм діючого законодавства;

- аналіз приписів податкового законодавства, в тому числі положень п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 56.18 ст. 56, п. 57.3 ст. 57 та інших положень ПК України, дає змогу дійти висновку про те, що грошові зобов`язання платника податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання. Однак неузгодженість зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує. Дата набрання статусу узгодженості, в свою чергу не означає його виникнення, безпосередньо в зазначену дату (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020р. у справі №904/1693/19);

- грошове зобов`язання визначене у податковому повідомленні-рішенні від 21.11.2019р., виникло до визнання позивача банкрутом, а з моментом його визнання банкрутом, керуючись ч. 1 ст. 59 КУзПБ строк виконання грошового зобов`язання по означеному повідомленню-рішенню настав.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022р. залишити без змін.

Посилається на те, що:

- апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права;

- місцевий господарський суд цілком вірно зазначив, що податкове повідомлення-рішення № відносно ТОВ "Агросахінвест-2002" було складене 21.11.2019р. на підставі акту камеральної перевірки від 15.10.2019р. В той же час ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2019р. було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агросахінвест-2002" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Тобто, нарахування штрафних санкцій контролюючим органом шляхом проведення камеральної перевірки 15.10.2019р. та складання 21.11.2019р. податкового повідомлення-рішення після відкриття провадження у справі про банкрутство є неправомірним;

- також суд першої інстанції цілком вірно звернув увагу на те, що податкове повідомлення-рішення від 21.11.2019р. на суму 48532,59 грн. було складено з порушенням процедури, передбаченої ПК України. Так, акт перевірки було складено 15.10.2019р., проте відповідачем в підтвердження своїх заперечень не було надано належного та допустимого доказу направлення цього акту платнику податків в строк трьох робочих днів з дати його складання. Це свідчить про порушення контролюючим органом норм п. 86.8 ст. 86 ПК України, тобто складання податкового повідомлення-рішення без доказів вручення платнику податку відповідного акту перевірки, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, оформленого з порушенням норм законодавства.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2022р. у складі колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Білецька Л.М. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 21.12.2022р.

За розпорядженням керівника апарату суду від 20.12.2022р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2022р. вказаною колегією суддів прийнято апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження.

В судовому засіданні 21.12.2022р. представники сторін надали пояснення по апеляційній скарзі.

21.12.2022р. у судовому засіданні оголошено перерву до 16.01.2023р.

16.01.2023р. до початку судового засідання на електронну адресу суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002", в якому заявник просить судове засідання провести без участі представника позивача.

16.01.2023р. в судовому засіданні представник апелянта надав додаткові пояснення по апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 16.01.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/3940/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" на стадії ліквідаційної процедури.

З 03.02.2022р. повноваження ліквідатора у даній справі покладені на арбітражного керуючого Ясир Д.І.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2019р., яка мотивована тим, що відповідачем порушено приписи податкового законодавства в частині винесення відносно позивача вказаного податкового повідомлення-рішення.

Так, за результатом проведення камеральної перевірки ТОВ "Агросахінвест-2002" з питання своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених за червень-грудень 2017р., за січень-лютий 2018р. та за квітень-травень 2018р. та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з 01.08.2017р. по 05.06.2018р., встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 розділу V ПК України суб`єктом господарювання в частині своєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, 15.10.2019р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено відповідний акт №3970/04-36-50-30/31870837.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області 21.11.2019р. винесено податкове повідомлення-рішення №, згідно якого сума штрафу становить 48532,59 грн.

На думку позивача нарахування штрафних санкцій контролюючим органом шляхом складання 21.11.2019р. податкового повідомлення-рішення після відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" є неправомірним, оскільки на той час діяв мораторій відносно боржника - ТОВ "Агросахінвест-2002".

Також, позивач вважає, що контролюючим органом безпідставно здійснено нарахування за зобов`язаннями зі сплати нарахованих грошових сум за податковим повідомленням-рішенням, отриманого після відкриття ліквідаційної процедури платника податків.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до місцевого господарського суду в межах справи про банкрутство ТОВ "Агросахінвест-2002".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2022р. вказаний позов прийнято до розгляду в межах справи №904/3940/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002", відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 07.07.2022р.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову, зазначає про обґрунтованість заявленої до стягнення з позивача суми штрафу, нарахованого контролюючим органом внаслідок порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що встановлено актом про результати камеральної перевірки від 15.10.2019р., на підставі якого 21.11.2019р. винесено ППР №.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Позивач подав до Господарського суду Дніпропетровської області відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність належних доказів направлення на адресу позивача акту про результати камеральної перевірки від 15.10.2019р. Так, позивач звернув увагу на те, що контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення без доказів вручення платнику відповідного акту перевірки, чим порушено права платника податку на подання відповідних заперечень (додаткових документів) щодо спростування висновків, вказаних у відповідному акті перевірки, тому податкове повідомлення-рішення, оформлене з порушенням норм законодавства. Крім того, позивач зазначив про безпідставність здійснених відповідачем нарахувань штрафних санкцій після відкриття провадження у справі про банкрутство за зобов`язаннями щодо яких запроваджено мораторій.

Відповідачем подано до Господарського суду Дніпропетровської області додаткові письмові пояснення, згідно з якими відповідач заперечив проти позову та зазначив, що контролюючим органом 15.10.2019р. проведено перевірку по накладних, фактична реєстрація яких відбувалась протягом 2017-2018 років, отже порушення вимог податкового законодавства позивачем було допущено до порушення провадження у справі про банкрутство, а контролюючим органом в ході контрольно-перевірочної роботи, проведеної в законодавчо встановлені строки, встановлено відповідне порушення. Також, відповідач звернув увагу на безпідставність посилань позивача на неотримання ним акту про проведення перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, місцевий господарський суд 18.08.2022р. ухвалив оскаржуване судове рішення.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які учасники провадження у справі посилаються в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про наступне.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача, заявлені в межах справи про банкрутство ТОВ "Агросахінвест-2002" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2019р. протиправним та його скасування.

Матеріали справи свідчать, що відносно боржника - ТОВ "Агросахінвест-2002" відкрито провадження у справі про банкрутство, а постановою суду першої інстанції від 19.12.2019р. боржника визнано банкрутом.

Зобов`язання щодо сплати визначеної оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суми штрафу, розрахованої за результатом проведення камеральної перевірки ТОВ "Агросахінвест-2002" з питання своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних складених за червень-грудень 2017р., за січень-лютий 2018р. та за квітень-травень 2018р.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, згідно з ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору судом іншої юрисдикції (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18).

Згідно із ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Банкрутством, як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним КУзПБ, прийнятим відповідно до Закону України від 18.10.2018р. №2597-VІІІ та введеним в дію з 21.10.2019р.

Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Таким чином, КУзПБ у порівнянні з попереднім процесуальним законом розширив свою дію щодо суб`єктів, які підпадають під його регулювання (неплатоспроможних фізичних осіб), що зумовило розгляд у господарському суді спорів про неплатоспроможність фізичних осіб, незалежно від того, чи займаються вони підприємницькою діяльністю.

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою найповнішого задоволення у ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (ч. ч. 14, 17 ст. 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (ч. 10 ст. 41 КУзПБ).

Таким чином, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).

Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство ряду майнових та немайнових спорів, КУзПБ розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та які раніше розглядалися судами інших юрисдикцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Абзацом 4 ч. 2 ст. 7 КУзПБ передбачено, що у разі, якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень. Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами ГПК України.

Специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство. У різні періоди свого розвитку законодавець по-різному проводив межу між приватним та публічним інтересом в регулюванні відносин неплатоспроможності. Законодавство про неплатоспроможність є комплексним, воно об`єднує правові норми приватного та публічного права заради досягнення єдиної мети - найбільш повного задоволення у процедурі банкрутства вимог приватних та публічних кредиторів (податкових органів, органів соціального забезпечення), оскільки по завершенню ліквідаційної процедури таке задоволення унеможливлюється ліквідацією юридичної особи чи використанням майна боржника для задоволення вимог інших кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів в ході провадження у справі про банкрутство.

За загальним правилом, публічно-правові відносини у сфері адміністрування податків, сплати загальнообов`язкових соціальних внесків регулюються ПК України та законами, які визначають порядок виникнення і сплати податкових зобов`язань та зобов`язань зі сплати цих внесків.

Так, ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також елементи податку, підстави надання податкових пільг та порядок їх застосування, відповідальність за порушення податкового законодавства визначаються ПК України або законами, які вносять до нього зміни (ст. ст. 4, 7 ПК України).

Однак законодавець не ототожнює поняття "виникнення" податкових зобов`язань з поняттями "стягнення податкового боргу" чи "погашення податкового боргу". Процедура стягнення (погашення) податкового боргу може регулюватися ПК України та іншими нормативними актами.

Зокрема, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені КУзПБ, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (п. 1.3 ст. 1 ПК України).

З урахуванням наведеного, з прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможності особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.

За висновками Великої Палати Верховного Суду та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеними в постанові від 20.05.2020р. у справі №1340/3510/18 та в постанові від 05.07.2019р. у справі №826/17147/18 спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим за своєю правовою природою, оскільки за наслідком його розгляду в податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні ст. 190 ЦК України є майном боржника.

Таким чином, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування рішення органу ДПС як майновий спір боржника підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.

Правові висновки аналогічні зазначеним вище викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №905/2030/19(905/1159/20).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення у справу про банкрутство, реалізувати свої права та отримати задоволення своїх вимог.

КУзПБ та ГПК України є нормативними актами рівної юридичної сили - процесуальними законами, які мають визначену законодавцем сферу правового регулювання. Таким чином, у випадку колізії норм між статтею 7 КУзПБ та статтею ст. 20 ГПК України повинні застосовуватися ті процесуальні норми, які прийняті пізніше.

Відтак у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу з 21.10.2019р. підлягають застосуванню положення ст. 7 КУзПБ, які визначають юрисдикцію розгляду таких спорів у межах провадження у справі про банкрутство у господарському судочинстві.

Спір у даній справі виник у зв`язку з оскарженням позивачем у 2022р. податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 21.11.2019р. про сплату заборгованості зі сплати суми штрафу, розрахованої за результатом проведення камеральної перевірки ТОВ "Агросахінвест-2002" з питання своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних складених за червень-грудень 2017р., за січень-лютий 2018р. та за квітень-травень 2018р. в розмірі 48532,59 грн.

Позовні вимоги заявлено після відкриття відносно позивача провадження у справі №904/3940/19 про банкрутство ТОВ "Агросахінвест-2002" та в подальшому ліквідаційної процедури відкритої згідно постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019р., яка тривала на момент подачі позову у цій справі.

Вирішення цього спору може залежати, серед іншого, від того, на підставі яких господарських операцій (до моменту порушення справи про банкрутство чи після порушення справи про банкрутство) прийнято оспорюване рішення податкового органу, оскільки відповідно до ст. 41 КУзПБ на зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, поширюється зупинення виконання боржником зобов`язань, а вимоги щодо сплати таких податків і зборів (обов`язкових платежів) є конкурсними і підлягають задоволення лише у порядку і в черговості, визначених КУзПБ, а не шляхом надіслання податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням наведеного, з прийняттям КУзПБ законодавець відніс до юрисдикції господарського суду у справі про банкрутство як розгляд спорів боржника з конкурсними кредиторами, так і розгляд його спорів з поточними кредиторами (ч. 2 ст. 7, абз. 3 ч. 8 ст. 45 КУзПБ), на відміну від попереднього регулювання Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та процесуальними кодексами.

З огляду на обставини здійснення щодо позивача - платника податків провадження у справі про банкрутство підвідомчість цього спору, який виник після 21.10.2019р. визначається із застосуванням положень ст. 7 КУзПБ як закону, що прийнятий пізніше, та якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі № 904/3940/19 про банкрутство ТОВ "Агросахінвест-2002".

Щодо суті позовних вимог апеляційний господарський суд враховує наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно із п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання (для цілей розділу V Кодексу) - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.11 ст. 39 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Контролюючими органами є - податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених п.п. 41.1.2 п. 41.1 ст. 41 ПК України), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи (п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України).

Статтею 20 ПК України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зі змінами та доповненнями документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому ПК України.

Функції контролюючих органів передбачено ст. 19 прим. 1 ПК України, зокрема, п.п. 19 прим. 1.1.1 п. 19 прим. 1.1 ст. 19 прим. 1 ПК України органи, визначені п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, виконують передбачених для державних податкових інспекцій ст. 19 прим. 3 ПК України щодо здійснення адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проведення відповідно до законодавства перевірок та звірок платників податків.

Підпунктами 20.1.4 та 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно п.76.1 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженого особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до п. 76.3 ст. 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього ПК України. Контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39 2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, камеральна перевірка порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають паданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути проведена протягом 1095 днів з дня реєстрації відповідної податкової накладної (строк реєстрації якої порушено).

Згідно із п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст. 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог ст. ст. 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: до 15 календарних днів - 10% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування; від 16 до 30 календарних днів - 20% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування; від 31 до 60 календарних днів - 30% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування; від 61 до 365 календарних днів - 40% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування.

Відповідно до п. 124.1 ст. 124 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи протягом строків, визначених Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку плати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно із п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Пунктом 86.8 ст. 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому ст. 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені п. 86.7 цієї статті.

Згідно із п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Пунктом 42.1 ст. 42 ПК України встановлено, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Згідно з п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За змістом п. 42.4 ст. 42 ПК України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абз. 1 цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Пунктом 42.5 ст. 42 ПК України встановлено, що у разі, якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2019р. відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію).

Відповідно до ч. 3 ст. 41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Слід звернути увагу, що мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) ТОВ "Агросахінвест-2002", термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) запроваджено 24.09.2019р.

Разом з тим, акт за результатом проведення камеральної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено 15.10.2019р.

Податкове повідомлення-рішення від 21.11.2019р. про застосування санкцій у вигляді штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних складене ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі акту перевірки, направлено контролюючим органом 02.12.2019р. на адресу ТОВ "Агросахінвест-2002". Нарахована сума мала бути сплачена останнім згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків.

В той же час, як уже зазначалось вище, постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019р. у справі №904/3049/19 ТОВ "Агросахінвест-2002" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі.

Колегія суддів також звертає увагу на висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.01.2021р. у справі №916/4181/14, відповідно до якого боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, має право на легітимне очікування бути звільненим від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав у період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

З дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у нього не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які були нараховані за період після визнання боржника банкрутом, оскільки положеннями ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, які аналогічні за змістом положенням ч. 1 ст. 59 КУзПБ, передбачено підставу для припинення обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) (постанова Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.01.2021р. у справі №916/4181/14).

Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області всупереч забороні застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Агросахінвест-2002", нарахувало останньому штраф за результатом проведення камеральної перевірки ТОВ "Агросахінвест-2002" з питання своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних складених за червень-грудень 2017р., за січень-лютий 2018р. та за квітень-травень 2018р. та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з 01.08.2017р. по 05.06.2018р.

Крім цього відповідне зобов`язання є таким, що виникло у ліквідаційній процедурі ТОВ "Агросахінвест-2002" згідно постанови суду від 19.12.2019р. у справі №904/3940/19, запровадження якої виключає наявність підстав для виникнення у банкрута додаткових зобов`язань.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що грошове зобов`язання визначене у податковому повідомленні-рішенні від 21.11.2019р., виникло до визнання позивача банкрутом, а з моментом його визнання банкрутом, керуючись ч. 1 ст. 59 КУзПБ строк виконання грошового зобов`язання по означеному повідомленню-рішенню настав - апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що законодавець не ототожнює поняття "виникнення" податкових зобов`язань з поняттями "стягнення податкового боргу" чи "погашення податкового боргу". При цьому, апеляційний господарський суд зауважує, що відсутність законодавчої заборони щодо проведення податковим органом перевірки боржника на будь-яких стадіях провадження у справі про банкрутство та, відповідно, фактичне проведення такої перевірки, автоматично не свідчить про обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 21.11.2019р. у повному обсязі.

Враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не отримали підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновків місцевого господарського суду та не доводять порушення судом норм матеріального і процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності із нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення були дотримані.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд, з підстав, викладених у п. 3.3 даної постанови, дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022р. у справі №904/3940/19(904/1614/22) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.01.2023р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд