ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. Справа№ 910/258/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Бегма А.П.,

від відповідача - Гаркавенко І.Г.

розглянувши апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Чудсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 (повний текст рішення складено 18.07.2022)

у справі № 910/258/22 (суддя Босий В.П.)

За позовом Приватного підприємства "Чудсервіс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про скасування рішення суб`єкта господарювання та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Приватне підприємство "Чудсервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про:

- зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" скасувати розпорядження №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю.;

- зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" відкрити колію №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» для подачі - прибирання вагонів згідно умов договору №37912 від 24.05.2021 року та договору №ПЗ/ПЧ-3-01 від 23.04.2020 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження блокує законну господарську діяльність товариства, спричиняє збитки за кожен день блокування діяльності, порушуючи права позивача, а тому колія №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» підлягає відкриттю для подачі вагонів та здійснення господарської діяльності позивачем згідно умов договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично жодного розпорядження як акту суб`єкта господарювання відповідачем не вчинялося, а оскаржуваний документ є листом щодо подальших дій роботи спірної під`їзної колії. Також місцевий господарський суд встановив, що позивачем не доведено суду належними та достатніми доказами правомірності використання ним підвищеної колії, як частини під`їзної колії Вітки №10 при станції Біличі, а відтак дії заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" Букіна А.Ю. щодо припинення подачі вагонів на залізничну під`їзну колію Підприємства у зв`язку з відсутністю проектної та погоджувальної документації на підвищену колію з метою дотримання безпеки руху є правомірними. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача відкрити колію №10 станції Біличі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" для подачі-прибирання вагонів згідно умов договору №3712 від 24.05.2021 року та договору №ПЗ/ПЧ-3-01 від 23.04.2020 року суд першої інстанції зазначив, що згідно довідки ВП "Київська дистанція колії" №32 від 20.01.2022 року вбачається, що спірна під`їзна колія відкрита для руху поїздів зі швидкістю 15 км/год.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Чудсервіс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи. Зокрема скаржник зазначає, що лист №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року по суті і змісту є розпорядженням відповідача та одночасно рішенням суб`єкта господарської діяльності щодо припинення вантажних операцій скаржника на колії №10. Також скаржник вважає, що місцевий господарський суд мав розглядати колію №10 в цілому з її частиною підвищеною колією згідно технічного паспорту скаржника, натомість суд першої інстанції встановив, що підвищена колія є спорудою, що протирічить інформації з технічного паспорту про відсутність споруд на колії. Отже, позивач зазначає, що місцевий господарський суд визнав підвищену колію спорудою на підставі довідки відповідача та не надав оцінки інформації в технічному паспорті скаржника про те, що споруди на колії відсутні. Окрім того, позивач звертає увагу, що відповідач не може володіти колією-віткою №10 (1 089, 20 м) без її частини - підвищеної колії (123, 7 м), оскільки в такому випадку відповідач володів би 965, 5 м. колії-вітки №10 (1 089, 20 м. - 123, 7 м.). Також позивач вважає, що підвищена колія (123, 7 м) є введеною в експлуатацію, оскільки введена відповідачем в експлуатацію вся колія-вітка №10 (1 089, 20 м), а не її частина (без підвищеної колії) - 965, 5 м. і експлуатується понад 10 років згідно договорів і навіть більше (з моменту її передачі на баланс відповідачу у 1973 році) зі швидкістю руху 15км/год. Скаржник ще звертає увагу, що колія-вітка №10 дійсно відкрита для руху поїздів зі швидкістю 15 км/год., однак вимога позивача є відкрити її саме для подавання - забирання вагонів. Й наостанок позивач звертає увагу, що оскаржуване розпорядження відповідача жодним чином не погоджувалось з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту - Міністерством інфраструктури України та обставини, вказані в Законі та Статуті залізниць України, для введення відповідачем будь-яких обмежень, не настали.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного підприємства "Чудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/258/22.

22.08.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/258/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Чудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 року у справі №910/258/22 та призначено розгляд справи на 28.09.2022 року.

09.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

21.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного підприємства "Чудсервіс", позивача у справі, надійшла відповідь на відзив.

Судове засідання, призначене на 28.09.2022 року не відбулось у зв`язку з перебуванням суді Чорногуза М.Г. на лікарняному з 22.09.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 року розгляд справи №910/258/22 призначено на 16.11.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2022 року.

Судове засідання, призначене на 14.12.2022 року не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. на лікарняному з 14.12.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 року розгляд справи призначено на 18.01.2023 року.

В судовому засіданні 18.01.2023 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 23.04.2020 року між Підприємством (замовник) позивачем та Товариством (виконавець) відповідачем був укладений договір на поточне утримання та технічне обслуговування залізничної під`їзної колії ПП "Чудсервіс" при станції Біличі №ПЗ/ПЧ-3-01 (надалі - "Договір 1"), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується забезпечити поточне утримування і технічне обслуговування залізничної під`їзної колії при станції Біличі, яку експлуатує замовник. Під`їзна колія знаходиться на балансі виконавця. Довжина залізничної під`їзної колії 1 089,2 м. (а.с. 31-33).

Пунктом 1.2 Договору 1 передбачено, що замовник зобов`язується оплатити роботи по технічному обслуговуванню і поточному утримуванню вищезгаданої під`їзної колії.

За змістом п. 1.3 договору 1 виконавець зобов`язується забезпечити технічне обслуговування і поточне утримування залізничної під`їзної колії, яку експлуатує замовник, на рівні, що забезпечує безперебійний рух поїздів при умові дотримання "Правил технічної експлуатації залізниць України".

В подальшому, 24.05.2021 року між Підприємством (користувач) та Товариством (залізниця) був укладений договір про подачу та забирання вагонів при станції Біличі Південно-Західної залізниці №3712 (надалі - "Договір 2"). (а.с. 34-39).

Пунктом 1 зазначеного договору передбачено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження/вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить залізниці та є продовженням витяжної станційної колії №10 станції Біличі і обслуговується локомотивом залізниці. Межею під`їзної колії є знак "Межа під`їзної колії", який встановлено на відстані 150м від стика рамної рейки с.п.№18 в бік підприємства.

Відповідно до п. 2 Договору 2 розгорнута довжина під`їзної колії становить 1 089,2 погонних метра (на балансі ПЧ-3 під`їзна колія Вітка №10).

Згідно з п. 3 Договору 2 у межах смуги відведення залізниці під під`їзною колією і спорудами контрагента зайнято ділянку землі площею 0 кв.м.

В матеріалах справи наявний лист №1507 від 23.12.2020 року, яким відповідач повідомив позивача, що товариством (позивачем) протягом року не виконувався п. 4 договору на поточне утримання і технічне обслуговування залізничної під`їзної колії при станції Біличі за №ПЗ/ПЧ-3-01 від 23.04.2020 року, а саме протягом року не проплачено згідно п. 4.2. жодних коштів, також не виконувався п. 4.12., тому керуючись п. 8.2., п. 8.3. договору, залізниця розірвала договір відповідно до п. 8.3. (а.с. 84).

Окрім того позивачем надано технічний паспорт залізничної під`їзної колії №10 від 2020 року, відповідно до якого під`їзна колія належить виробничому підрозділу Київська дистанція колії та експлуатується ТОВ «Чудсервіс», при станції Біличі, який затверджений начальником ВП Київська дистанція колії 10.06.2020 року. (а.с. 130-142).

За вказаним технічним паспортом спірна підвищена колія є складовою частиною колії - вітки №10, займає 123,7 метрів від загальної довжини колії та є вантажним фронтом для виготовлення вагонів.

Також в матеріалах справи наявний акт комісійного обстеження під`їзної колії при ст. примикання Біличі від 06.08.2021 року відповідно до якого дана під`їзна колія є продовженням станційної витяжної колії №10 протяжність, якої складає 1089,20 м. (від знака межі під`їзної колій до воріт в/ч). Обстежена під`їзна колія на даний час експлуатується ПП «Чудсервіс» для подачі та забирання вагонів при станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», між якими було укладено договір № 3712 від 24.05.2021 року до 24.05.2026 року. До укладання договору з ПП «Чудсервіс» дану залізничну під`їзну колію експлуатувало ТОВ ВНФ «ДСВ» договір, який закінчився 23.11.2020 року. ТОВ ВНФ «ДСВ» щодо продовження договору до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця», не зверталось. Під`їзна колія №10 призначена для подачі вагонів під розвантаження вантажів, що надходять на адресу підприємства. Колія перебуває на балансі ПЧ-3, з яким укладено договір на поточне утримання колії з ПП «Чудсервіс». У період з 24.05.2021 року на під`їзній колії вивантажено 11 вагонів (10 щебня, 1 пісок.) Земельна ділянка на якій знаходиться під`їзна колія неоформлена правовстановлюючими документами та не зареєстрована в ДЗК, на яку відсутній кадастровий номер. На частину земельної ділянки Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» відсутні графічні матеріали. За дирекцією по ст. Біличі (смт. Коцюбинське, вул. Вокзальна, 2) обліковується 6, 8547 га. Податок на земельну ділянку становить 371,572 тис. гри в рік. Орієнтована площа задіяної земельної ділянки становить 8500 кв.м., до якої входить: підвищена колія з устаткуванням, майданчики для вантажу, автомобільна дорога для під`їзного транспорту з урахуванням площадки для виконання необхідних маневрових операцій по перевантаженню вантажу. Також встановлено, що на відстані 11 м. від колії за автомобільною дорогою, яка пролягає до майданчика де відбувається вивантаження вантажів, знаходиться трьохповерхова нежитлова будівля для автотранспорту. Будівля використовує електроенергію залізниці та підключена через КТП. Договір П3/0352-1 від 11.12.2020 року. Будівля знаходиться поза межами земельної ділянки. Вздовж колії ліворуч та праворуч є майданчики для вивантаження сипучих вантажів на яких підчас комісії знаходився вантаж - щебінь та пісок. Ці площадки мають підвищення, та укладені бетонними плитами. Залізнична під`їзна колія, яка експлуатується від знака межа під`їзна колія до воріт колишньої військової частини, знаходиться в задовільному стані. За даними воротами, знаходиться колія, яка не експлуатується та згідно наказу №364-Н від 09.08.2013 року підлягає демонтажу. (а.с. 103-104).

Листом №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" Букіна А.Ю. з посиланням на акт комісійного обстеження під`їзної колії зобов`язано відповідальні підрозділи припинити подачу вагонів на залізничну під`їзну колію Підприємства у зв`язку з відсутністю проектної та погоджувальної документації на підвищену колію, що експлуатується користувачем та розміщена в межах зазначеної під`їзної колії до усунення виявлених зауважень. (а.с. 105).

Також в матеріалах справи наявний лист відповідача №НЗІ-08/1402 від 02.09.2021 року, яким повідомлено позивача, що враховуючи відсутність проектної та погоджувальної документації на підвищену колію, з метою забезпечення руху та норм охорони праці, подача вагонів на залізничну під`їзну колію припиняється до усунення виявлених зауважень. (а.с. 106).

Згідно довідки ВП "Київська дистанція колії" №32 від 20.01.2022 року вбачається, що на балансі підприємства обліковується, згідно інвентарної картки обліку основних засобів №24503, під`їзна колія вітка №10 по станції Біличі. Колія починається від знаку «під`їзна колія» (за 150 м. від стрілочного переводу №18) до упора довжиною 2, 690 км. Під`їзна колія, а саме 1, 089 км. відкрита для руху поїздів зі швидкістю - 15 км/год. Згідно наказу від 09.08.2013 року №364-Н, було знято частину під`їзної колії на збереження, а саме 690 м. та 1 стрілочний перевід №3. Проектна документація на побудову колії відсутня, так як вище вказана колія була передана на баланс залізниці наказом від 04.05.1973 року №28-Н. (а.с. 88).

В матеріалах справи наявна інвентарна картка №24503 від 01.01.1996 року. (а.с. 89-90).

Відповідно до довідки виробничого підрозділу Київська дистанція колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" №54 від 20.01.2022 року, на балансі ВП Київська дистанція колії обліковується під`їзна колія вітка №10 ст Біличі за інвентарним №558, з наступними технічними характеристиками: Рейки Р65 - 2341 п.м.к, Р50-42 п.м.к, Р43 - 307 п.м.к., шпали дерев`яні - 360 шт, з/б - 3798 шт, баласт щебінь - 690 п.м.к. пісок - 2000 п.м.к., стр. пер. - 4 ком.-кт: 1 - P50 1/11, 2 - Р43 1/9, 1 - Р43 1/11, бруси дер - 227шт. Споруда (підвищена колія) та її облаштування (майданчик з укладеними на ньому залізобетонними плитами), яка межує з гілкою №10 і є продовженням останньої, не обліковується на балансі дистанції колії. (а.с. 91).

В матеріалах справи також наявна відомість під`їзної колії №1 станом на 24.09.2013 року відповідно до якої належність колії - Київська дистанція колії ПЗз, є подовженням станційної витяжної колії №10. (а.с. 93-97).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що дії відповідача у вигляді розпорядження (листа) №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року та закриттю колії №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» для подачі вагонів порушують право позивача на здійснення господарської діяльності згідно умов договору.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 910/23369/17).

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Колегія суддів зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Вирішуючи спір, суд має з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Як вже було зазначено вище, предметом оскарження у даній справі на думку позивача є розпорядження №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю., яке на думку позивача порушує його права шляхом блокування законної господарської діяльності товариства та у зв`язку з чим позивач просить зобов`язати відповідача скасувати вказане розпорядження.

В той же час, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що в даному випадку оскаржується саме не «розпорядження» №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року, оскільки фактично жодного розпорядження, як акту суб`єкта господарювання відповідачем не вчинялося, а оскаржуваний документ є листом заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" Букіна А.Ю. до відповідних підрозділів щодо подальших дій роботи спірної під`їзної колії.

Отже, звертаючись до суду з вимогою про зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" скасувати розпорядження №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю., яке не є таким, а є листом, позивач фактично просив установити певні обставини, які, на його думку, відбулись в минулому, надати їм правову оцінку, а саме, неналежному виконанню посадовою особою відповідача своїх повноважень.

Разом з тим, задоволення відповідної вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

З огляду на викладене, в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача скасувати лист №НЗІ-09/6026 від 02.09.2021 року заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Букіна А.Ю.

В той же час, колегія суддів зазначає, що між АТ «Українська залізниця» та ПП «Чудсервіс» було укладено Договір від 23.04.2020 року №ПЗ/ПЧ-3-01 на поточне утримування і технічне обслуговування залізничної під`їзної колії ПП «Чудсервіс» при станції Біличі та Договір про подачу та забирання вагонів від 24.05.2021 року №3712.

Відповідно до п. 1 договору № 3712 здійснюється подача, розставлення на місця навантаження/вивантаження, і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить залізниці та є продовженням станційної витяжної колії №10 станції Біличі і обслуговується локомотивом залізниці. Розгорнута довжина під`їзної колії становить 1089,2 погонних метра (на балансі ПЧ-3 під`їзна колії Вітка №10).

Відповідно до договору №ПЗ/ПЧ-3-01 АТ «Укрзалізниця» зобов`язалася забезпечити поточне утримування і технічне обслуговування залізничної під`їзної колії при станції Біличі, яку експлуатує ПП «Чудсервіс».

Договором визначено, що під`їзна колія знаходиться на балансі АТ «Укрзалізниця», довжина під`їзної колії становить 1089,2 метра.

Відповідно до п. 8.3. договору № ПЗ/ПЧ-3-01, допускається одностороннє розірвання договору у випадку, коли одна із сторін не виконує свої зобов`язання.

Листом від 23.12.2020 року №1507 Виробничий підрозділ Київська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» повідомив ПП «Чудсервіс» про розірвання договору від 23.04.2020 року №ПЗ/ПЧ-3-01 в односторонньому порядку на підставі п. 8.3 договору у зв`язку із несплатою виконаних АТ «Укрзалізниця» робіт по поточному утриманню і технічному обслуговуванню колії, здійснення яких передбачено п. 4.2. договору.

На момент розгляду справи доказів оспорення або визнання недійсним правочину про розірвання в односторонньому порядку договору від 23.04.2020 року №ПЗ/ПЧ-3-01 суду сторонами не надано.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача відкрити колію №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» для подачі - прибирання вагонів згідно умов, зокрема договору №ПЗ/ПЧ-3-01 від 23.04.2020 року, який припинив свою дію не підлягають задоволенню.

Стаття 2 Закону України "Про залізничний транспорт" визначає, що залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України. Підприємства залізничного транспорту у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про залізничний транспорт" до під`їзних колій належать залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Відповідно до ст. 2, 3 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. №457 (далі - Статут), Статут визначає обов`язки, права і, відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення, вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту,.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

Відповідно до статті 65 Статуту залізниць України, будівництво і реконструкція залізничних, під`їзних. колій, а також пристроїв, призначених для навантаження, вивантаження і очищення вагонів, здійснюється за проектами, погодженими з Укрзалізницею або за її дорученням з начальником залізниці.

Конструкція та стан колійних пристроїв і технічних споруд залізничних під`їзних колій повинні забезпечувати пропуск, великовагових вагонів, а у разі обслуговування залізничної під`їзної, колії локомотивами, залізниць,- пропуск локомотивів, наданих для цього залізницею.

Правила технічної експлуатації залізниць України затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 р. №411.

Відповідно до п. 2.2. Правил, споруди, пристрої, механізми та обладнання мають відповідати затвердженій проектній документації та технічним умовам. На основні споруди, пристрої, механізми та обладнання мають бути технічні паспорти, які містять в собі найважливіші технічні та експлуатаційні характеристики.

Згідно з п. 1.1. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року, до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство).

Залізничні під`їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Відповідно до пункту 1.3. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, Затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, відповідність під`їзної колії узгодженому з залізницею проекту засвідчується актом, який складається Комісію за участю уповноважених представників залізниці і власника під`їзної колії, яка призначається залізницею відповідно до статті 67 Статуту залізниць. Підписання акта свідчить про прийняття даної під`їзної колії в експлуатацію.

Також статтею 67 Статуту залізниць України передбачено, що на кожну залізничну під`їзну колію складається масштабний план з нанесенням на нього розташування вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт, поздовжній профіль і креслення споруд.

Пунктом 1.5. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій визначено, що власник під`їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під`їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд. У технічному паспорті та в додатках до нього вказується характеристика рейок, шпал, баласту, земляного полотна, штучних споруд, вагових приладів, пристроїв і механізмів, призначених для навантаження, вивантаження, очищення, промивання і підготовки для навантаження залізничних вагонів, маневрових пристроїв, лебідок, локомотивного і вагонного господарства, промислових станцій, гірок, напівгірок, витяжних колій, засобів СЦБ і зв`язку, які використовуються у поїзній і маневровій роботі, та інших пристроїв і механізмів, призначених для роботи з вагонами і локомотивами залізниць. Один примірник цієї документації передається залізниці при прийнятті під`їзної колії в експлуатацію.

Після здачі в експлуатацію нових об`єктів або їх ліквідації в технічний паспорт вносяться відповідні зміни, про що власники під`їзних колій повідомляють залізницю у декадний термін.

В той же час, надаючи оцінку діям уповноваженої особи відповідача у спірних правовідносинах суд першої інстанції зазначив, що відповідно до довідки виробничого підрозділу Київська дистанція колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" №54 від 20.01.2022 року, споруда (підвищена колія) та її облаштування (майданчик з укладеними на ньому залізобетонними плитами), яка межує з гілкою №10 і є продовженням останньої, не обліковується на балансі дистанції колії. (а.с. 91).

Місцевий господарський суд вірно встановив, що технічний паспорт на під`їзну залізничну колію не підміняє належних і допустимих доказів у спорі (зокрема, доказів прийняття залізничної колії в експлуатацію), оскільки зазначений документ має технічний характер і не є правовстановлюючим документом на залізничні колії.

При цьому, доказів прийняття в експлуатацію спірної підвищеної колії як частини під`їзної колії, що експлуатується позивачем, в матеріалах справи не міститься.

Окремо слід звернути увагу, що спірна частина колії (підвищеної колії) розміщена на штучній споруді.

Поняття терміну штучна споруда, міститься зокрема в Наказі Міністерства промислової політики від 15.02.2010 року №70 «Про затвердження Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств» згідно з яким, штучні споруди - сукупність будівель, що заміняють земляне полотно на перетині з різними перешкодами або таких, що доповнюють його з метою посилення захисту від несприятливих зовнішніх впливів, явищ природи тощо. До штучних споруд належать мости, віадуки, шляхопроводи, естакади, водопропускні труби, тунелі, галереї, підпірні стінки тощо.

Відповідно до п. 1.1. вказаного Наказу, елементи залізничної колії (земляне полотно, верхня будова та штучні споруди) за міцністю, стійкістю і станом мають забезпечувати безпечний рух рухомого складу з найбільшими швидкостями та осьовими навантаженнями, встановленими для цієї ділянки.

Відсутність проектної документації на штучну споруду позбавляє користувача можливості здійснювати експлуатацію розміщеної на ній підвищеної колії.

Відповідно до п. 3 Положення про систему управління безпекою руху на залізничному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 24 грудня 2020 року № 842, вимоги цього Положення є обов`язковими для підприємств під час здійснення господарської діяльності, з перевезення пасажирів та вантажів залізничним транспортом.

Відповідно до п. 4 Положення, термін «безпека руху поїздів та маневрової роботи (безпека РУХУ)» вживається у такому значенні - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Відповідно до п. 6 Положення безпека на транспорті забезпечується за рядом принципів, першим з яких зазначено принцип пріоритетності безпеки руху над господарськими інтересами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на договір від 15.11.2010 року №60/10 на поточне утримання і технічне обслуговування залізничної під`їзної колії ТОВ виробничо-наукова фірма «ДСВ» при станції Біличі стосується правовідносин АТ «Укрзалізниця» з ТОВ виробничо-наукова фірма «ДСВ» та не має жодного відношення до ПП «Чудсервіс».

Договір від 15.11.2010 № 60/10 не спростовує правомірності дій АТ «Укрзалізниця» щодо припинення подачі вагонів на під`їзну залізничну колію ПП «Чудсервіс».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії заступника директора виконавчого регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Букіна Андрія Юрійовича в частині припинення подачі та забирання вагонів на під`їзну залізничну колію ПП «Чудсервіс» повністю узгоджуються із зазначеними вище положеннями Статуту залізниць України, Правил технічної експлуатації залізниць України, Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, Положення про систему управління безпеки руху на залізничному транспорті.

Щодо позовної вимоги ПП «Чудсервіс» про зобов`язання АТ «Укрзалізниця» відкрити колію №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» для подачі-прибирання вагонів згідно умов договору №3712 від 24.05.2021 року та договору №ПЗ/ПЧ-3-01 від 23.04 2020 року колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних підтверджуючих доказів, які свідчать про закриття АТ «Укрзалізниця» колії №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», АТ «Укрзалізниця» для подачі подачі-прибирання вагонів.

Згідно довідки ВП "Київська дистанція колії" №32 від 20.01.2022 року вбачається, що спірна під`їзна колія відкрита для руху поїздів зі швидкістю 15 км/год.

Відсутність доказів закриття колії №10 станції Біличі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», АТ «Укрзалізниця» також свідчить про не доведення позивачем порушення його прав та інтересів відповідачем.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Колегія суддів звертає увагу, що загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як вже було зазначено, у частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів також звертає увагу, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в процесуальних та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Колегія суддів зауважує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06 2018 у справі № 338/180/17).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданих апеляційних скаргах, скаржниками не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Чудсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 року у справі №910/258/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 року у справі № 910/258/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/258/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.01.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко