РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2023Справа № 910/7005/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія "Інтер-Поліс"

про стягнення 21 747,98 грн,

без виклику представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхової Компанії "Інтер-Поліс" про стягнення 21 747,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 09.08.2022 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення/отримання цієї ухвали шляхом подання до суду: відомостей щодо зазначення найменування відповідача у даній справі; доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви; доказів сплати судового збору за подання даної позовної заяви у встановленому порядку та розмірі.

29.08.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2022 відкрито провадження у справі № 910/7005/22 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 06.09.2022 була отримана позивачем та відповідачем 19.09.2022, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

07.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач частково заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем при визначенні вартості відновлювального ремонту не було враховано коефіцієнт фізичного зносу, оскільки у пошкодженого автомобіля раніше відновлювалися складові частини кузова, що відповідно до п. б) п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, є безумовною підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Відтак, відповідачем позовні вимоги визнаються в розмірі 15 429,59 грн, які, як зазначає відповідач, сплачено до відкриття провадження у даній справі. Таким чином, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач у даній справі правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

23.03.2021 між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування транспортного засобу КСКО № 206.21.2592006 з терміном дії з 01.04.2021 по 31.03.2022, за умовами якого застраховано транспортний засіб Рено Логан, р.н. НОМЕР_1 .

06.09.2021 у с. Софіївська Борщагівка, вул. Козацька сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Кіа Ріо, р.н. НОМЕР_2 , допустив зіткнення з автомобілем Рено Логан НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/12735/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та накладено штраф.

Судом встановлено, що 08.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про випадок в якій просив виплатити страхове відшкодування на розрахунковий рахунок СТО ТОВ «Автоцентр Голосіївський».

Відповідно до рахунку № ВР-0002545 від 10.09.2021, виставленого ТОВ «Автоцентр Голосіївський», вартість робіт по відновленню автомобіля, які виконані останнім згідно з актом виконаних робіт № ЗН-2021080 від 08.10.2021, склала 24 447,98 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідно до страхового акту № 3.21.4182.1 від 15.09.2021 позивачем розраховано страхове відшкодування в розмірі 21 747,98 грн за вирахуванням франшизи в розмірі 2 700,00 грн, яке було сплачено на користь ТОВ «Автоцентр Голосіївський» відповідно до платіжного доручення № ЦО06374 від 15.09.2021.

У відзиві на позов відповідачем вказується, що позивачем таке страхове відшкодування здійснено без урахування фізичного зносу, водночас на підставі розрахунку № 4500, здійсненого ФОП Праворським В.В., коефіцієнт фізичного зносу становить 0,5433.

За вказаних обставин, відповідачем вирішено провести страхове відшкодування позивачу в розмірі 15 429,59 грн, які сплачені ним відповідно до платіжного доручення № 4374 від 02.09.2022 до відкриття провадження.

Таким чином, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Враховуючи, що відповідачем здійснено страхове відшкодування в розмірі 15 429,59 грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у вказаній частині з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

При цьому, суд не вбачає підстав для відмови в позові у вказаній частині, оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 04.08.2022, а заяву про усунення недоліків подав 29.08.2022, тобто до оплати відповідачем суми страхового відшкодування, за вказаним обставин між сторонами станом на момент звернення позивача до суду існував спір у вказаній частині.

Щодо решти заявленої до стягнення суми в розмірі 6 318,39 грн, суд зазначає про наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, позивач у даній справі, виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки Кіа Ріо, р.н. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2 , та станом на 06.09.2021 цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у відповідача згідно полісу серії АР № , за умовами якого ліміт за шкоду майну встановлено - 130 000,00 грн, франшиза складає 0,00 грн.

Згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, якого визнано винним у вчиненні дорожньої транспортної пригоди, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», то в даному випадку особою, відповідальною за завдану шкоду, відповідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності та нормами вказаного Закону, є відповідач.

Згідно з ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Частиною 3 статті 985 Цивільного кодексу України передбачено, що особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Системний аналіз положень Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Господарський суд звертає увагу учасників справи, що у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Так, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункти 73, 74 постанови).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Такі висновки суду відповідають також правовій позиції Верховного Суду України, викладеним у постановах від 22.03.2017 у справах № 3-1344гс16, 3-1304гс16.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина водія ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля Кіа Ріо, р.н. НОМЕР_2 , відшкодовується ним як володільцем цього транспортного засобу на момент скоєння ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки Кіа Ріо, р.н. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, станом на 04.03.2021 цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у відповідача згідно полісу серії АР № , за яким встановлено нульову франшизу.

Позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом серії АР № на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України та Мін`юсту від 24.11.2003 № 142/5/2092, встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами протиправну поведінку і вину водія забезпеченого транспортного засобу у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, наявність правових підстав для задоволення позову страхової компанії щодо стягнення з відповідача - особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суми виплаченого страхового відшкодування.

Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особі, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (п. 22.1 ст. 22 - межами ліміту відповідальності; ст. 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Згідно з підпунктами д), е) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Положеннями п. 7.39 Методики передбачено, що знос застосовується для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Транспортний засіб Рено Логан, р.н. НОМЕР_1 , випущений у 2019 році, що підтверджується свідоцтвом про його реєстрацію.

Водночас, винятками стосовно використання зазначених вимог є: зокрема, відповідно до п.п. б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)).

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний транспортний засіб вже був відновлений ремонтом, відповідно, коефіцієнт фізичного зносу складових частин колісного транспортного засобу Рено Логан, р.н. НОМЕР_1 , становить 0,5439.

Сума страхового відшкодування, заявлена до відповідача, мала бути визначена з урахування такого зносу.

При цьому, як вказано вище, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків, тобто водій, вина якого доведена в судовому порядку, а не відповідач у даній справі

Позивачем під час розгляду даної справи не надано заперечень проти доводів відповідача викладених у відзиві на позов або здійснення контррозрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача шкоди в розмірі 6 318,39 грн, як різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (21 747,98 - 15 429,59) необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не можуть заявлятись до відповідача у даній справі, у урахування ст. 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в частині закриття провадження - на відповідача в розмірі 1 760,20 грн, оскільки виплата шкоди здійснена відповідачем після звернення позивач до суду та спір у даній справі в даній частині виник внаслідок дій відповідача, іншу частину судового збору, з урахуванням відмови в задоволенні позову в частині стягнення 6 318,39 грн відшкодування, а саме судовий збір в розмірі 720,80 грн суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в частині стягнення 15 429,59 грн шкоди.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія "Інтер-Поліс" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, код 19350062) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (04073, м. Київ, пр. Бандери Степана, 22, код 36086124) судовий збір в розмірі 1 760,20 грн (одна тисяча сімсот шістдесят грн 20 коп.)

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 18.01.2023.

Суддя О.Г. Удалова