ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2023 р. Справа№ 910/919/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.04.2022

у справі №910/919/22 (суддя В. Демидов )

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування

до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ"

про стягнення 100732,35 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" про стягнення 100732,35 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/919/22 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 100 732 (сто тисяч сімсот тридцять дві) грн. 35 коп., судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/919/22 в частині розрахунку страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» просить оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022р відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 у зв`язку з увільненням судді Кравчук Г.А. сформована нова колегія суду у складі головуючого Коробенко Г.П., суддів Козир Т.П. та Агрикова О.В.

Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що воно не підлягає зміні чи скасуванню з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що шкоду було заподіяно водієм автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який здійснив зіткнення з автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який після зіткнення допустив зіткнення з автомобілем «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 . Вину ОСОБА_1 , у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.12.2021 у справі №490/8844/21.

На момент скоєння ДТП 20.10.2021, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ001042497. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 грн., франшиза - 2600,00 грн., звідси відповідач є особою на яку полісом № АТ001042497 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час спірної ДТП.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається зі Звіту №18562 від 26.10.2021, наданий ТОВ «ЕАК «Довіра» розмір відновленого ремонту складає 109670 грн.99коп.

Проте, згідно Рахунку №КМдС-0052006 від 25.10.2021 ТОВ «ВіДі-Край Моторз» вартість відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 107264,70 грн., сума, яку суд 1-ї інстанції обґрунтовано визначив як реальний розмір витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом «Ford Transit Custom», підставно визначивши розмір заподіяної шкоди виходячи з фактичної (реальної) суми згідно документів станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Також судом 1-ї інстанції правомірно враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

На підтвердження розміру витрат необхідних для відновлювального ремонту автомобіля «Ford Transit Custom», реєстраційний номер НОМЕР_3 позивачем надано Розрахунок страхового відшкодування від 05.01.2022, відповідно до якого вартість відновлювальних робіт по ремонту зазначеного автомобіля становить 103 332,35 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,00.

В той же час судом попередньої інстанції обґрунтовано не прийнято в якості належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність коефіцієнта фізичного зносу (його розмір) при визначенні вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Ford Transit Custom», реєстраційний номер НОМЕР_3 , надану відповідачем Консультацію №56-D/10/87, оскільки з наданих відповідачем документів, неможливо встановити факт проведення відновлювального ремонту автомобіля до настання спірної ДТП, який би входив до переліку виключень, визначених п. 7.39 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Міністерством юстиції України та Фонду Державного майна України від 24.11.2013 №142/5/2092, для застосування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку суми страхового відшкодування 0,4972, в якому наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Згідно полісу №АТ 001042497 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 130 000,00 грн., франшиза - 2600,00 грн. Франшиза, тобто сума, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 2600,00 грн.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АТ 001042497 та положення статей 9, 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 ЦК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати за спірним страховим випадком 100732,25 грн. з вирахуванням франшизи (2600 грн).

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., колегія зазначає, що згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України , витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що 28.09.2021 між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (довіритель) та адвокатом Даниловим А.Г. було укладено договір про надання правової допомоги №280921, відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а довіритель зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

На підтвердження виконання робіт, обумовлених вказаним договором, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та адвокатом Даниловим А.Г. було складено акт виконаних робіт №910/919/22 від 08.02.2022, згідно якого акту, витрати на правову допомогу за даним позовом складають 10 000,00 грн. що сплачені клієнтом адвокату 15.02.2022 ( платіжним дорученням №8996292 від 15.02.2022).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За висновком суду 1- ї інстанції, враховуючи предмет та підстави поданого позову, заявлена представником позивача до стягнення з відповідача сума витрат на правову допомогу адвоката не є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, її розмір не є необхідним, неминучим та розумним , з урахуванням чого та керуючись нормами ст. 129 ГПК України, суд дійшов правомірного висновку щодо обмеження розміру адвокатських витрат, які підлягають відшкодуванню з відповідача, до 5000,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/919/22 залишити без змін.

Матеріали справи №910/919/22 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова