ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"02" січня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3700/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Петрова В.С., розглянувши заяву Міністерства оборони України (вх. 2-1268/22 від 29.12.2022 р.) про забезпечення позову у справі № 916/3700/22 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю Пекеджінг Груп Україна про стягнення 737665,20 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Пекеджінг Груп Україна про стягнення штрафних санкцій (пені) за порушення строків поставки товару. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків поставки товару на 2022 рік, передбачених укладеним між сторонами договором від 20.10.2021 р. № 286/2/21/21 на постачання столових приборів і тарілок одноразового використання, з урахуванням положень додаткових угод № 2 від 29.12.2021 р. та № 3 від 24.01.2022 р.

Разом з позовною заявою Міністерством оборони України було подано до господарського суду заяву про забезпечення позову від 26.12.2022 р. (вх. 2-1268/22 від 29.12.2022 р.) в порядку ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої заявник просить суд з метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили накласти арешт на рахунки та на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Пекеджінг Груп Україна (), місцезнаходження: 67802, Одеська область, Овідіопольський район, вул. Паркова, буд. 37 Б, і які знаходяться (обліковуються) на його балансі на території України в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 737665,20 грн.

Вказана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позовні вимоги полягають у стягненні з відповідача штрафних санкцій, а відповідач цілеспрямовано ухилявся від належного виконання своїх зобов`язань, які передбачені додатковими угодами № 2 від 29.12.2021 р. та № 3 від 24.01.2022 р. до договору. На думку заявника, забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки, на нерухоме майно та фінансові активи в межах суми позову (737665,20 грн.) є співмірним і збалансованим заходом, вжиття якого гарантуватиме виконання рішення суду про стягнення вказаної суми з відповідача і водночас не порушить майнових прав ні відповідача, ні інших осіб. Так, на думку позивача, лише вжиття таких заходів спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Також заявник звертає увагу на те, що оскільки відповідачем за додатковими угодами № 2 від 29.12.2021 р. та № 3 від 24.01.2022 р. до договору не були виконані поставки в передбачені строки, чим було порушено низку вимог чинного законодавства, враховуючи неналежне виконання своїх зобов`язань ТОВ Пекеджінг Груп Україна, є очевидні підстави вважати, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Наразі заявник зауважує, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та дослідивши матеріали позову, господарський суд зазначає наступне.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Зі змісту наведеного вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Більше того, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 р. у справі № 917/1390/17.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Зі змісту заяви вбачається, що позивач, вказуючи про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, які передбачені додатковими угодами № 2 від 29.12.2021 р. та № 3 від 24.01.2022 р. до договору, вважає, що така позиція відповідача (ухилення від виконання зобов`язань) може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Між тим, на думку суду, наведені заявником обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, суд наголошує, що для застосування певного виду забезпечення позову не достатньо лише зазначення в заяві про забезпечення позову лише про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є саме підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Проте, у поданій заяві позивачем не наводиться жодних обставин, не зазначається про жодні дії відповідача, які свідчитимуть про неможливість виконання рішення суду у разі його задоволення. Заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатньо обґрунтованого припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

При цьому суд наголошує, що допущене відповідачем невиконання своїх зобов`язань, які передбачені додатковими угодами № 2 від 29.12.2021 р. та № 3 від 24.01.2022 р. до договору, дає підстави Міністерству оборони України звернутися до суду з позовною заявою про захист своїх прав у разі їх порушення, проте таке невиконання в жодному разі не свідчить про будь яку ймовірність вчинення відповідачем дій, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

До того ж посилання заявника на те, що відповідач уникає виконання взятих на себе обов`язків додатковими угодами № 2 від 29.12.2021 р. та № 3 від 24.01.2022 р. до договору, не є автоматичною підставою вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю Пекеджінг Груп Україна вчинятиме дії, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Натомість для застосування судом заходів забезпечення позову заявнику необхідно навести у поданій заяві конкретні обставини та зазначити про конкретні дії відповідача, які свідчитимуть про вчинення відповідачем дій, які можуть призвести у майбутньому до неможливості виконання рішення суду у разі його задоволення, а також довести зазначені обставини відповідними доказами.

Відтак, на думку суду, наведені позивачем обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів. Наразі заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову, зокрема доказів вчинення відповідачем дій з реалізації наявного у нього майна або направлених на виведення грошових коштів. Так, обов`язок доведення наявності обставин щодо можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову покладено чинним ГПК на заявника. Однак, заявником наявність цих обставин не доведено суду.

Згідно частин 2, 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, господарський суд вважає заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову необґрунтованою, у зв`язку з чим така заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Міністерства оборони України (вх. 2-1268/22 від 29.12.2022 р.) про забезпечення позову у справі № 916/3700/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя В.С. Петров