ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" січня 2023 р. Справа № 911/2271/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма", 61108, місто Харків, проспект Академіка Курчатова, будинок 12, квартира 132

до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", 08301, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Ботанічна, будинок 1/6

про стягнення 287 983,42 грн за договором постачання № 15/983 від 28.12.2020

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" про стягнення заборгованості за договором постачання № 15/983 від 28.12.2020 у розмірі 287 983,42 грн, з яких: 210 120,00 грн сума основного боргу, 54 888,38 грн сума інфляційних втрат, 7 426,16 грн 3% річних та 15 548,88 грн сума пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору постачання № 15/983 від 28.12.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару (емаль ХВ-114 червоно-коричнева), у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість, пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; повідомлено відповідача про строки для подання відзиву на позов; встановлено строки для відповіді на відзив та заперечень.

У зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2022 рік Господарського суду Київської області на здійснення поштових відправлень копія ухвали суду від 09.11.2022 була направлена відповідачу на електронні адреси (; ), про що складена відповідна довідка канцелярією суду.

Суд відзначає, що електронна адреса: є офіційною адресою відповідача та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також судом враховано, що за приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно із частинами першою-другою статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина перша статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися із вищевказаними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також судом було розміщено інформацію про розгляд справи № 911/2271/22 на офіційному вебпорталі Господарського суду Київської області, про що зроблено відповідну довідку.

Відповідно до частини восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов та інших документів до суду не надав.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд наголошує, що відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

28 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (покупець) укладено договір постачання № 15/983, відповідно до умов якого, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає і оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого визначені сторонами в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 2.2 Договору, загальна сума договору є величиною змінною і складається з суми всіх специфікацій, оформлених до цього договору, але не може перевищувати 1 200 000,00 грн в т.ч. 200 000,00 ПДВ.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, строки та умови постачання товару вказуються в специфікаціях.

Датою постачання товару вважається дата його передачі покупцеві постачальником у встановленому в специфікаціях місці (пункт 5.2 Договору).

Дата переходу права власності є дата, проставлена представником покупця в товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, що підтверджує такий перехід, є накладна (видаткова накладна) (пункт 6.3 Договору).

Відповідно до пункту 9.3 Договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і документа про якість, якщо інше не передбачено специфікацією.

Згідно із пунктом 10.5 Договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2022.

Між сторонами були підписані, зокрема, специфікація № 5 від 08.06.2021 та специфікація № 6 від 13.07.2021. Так, згідно специфікації № 5, сторони погодили поставку продукції - емаль ХВ-114 червоно-коричневу, ДСТУ: ТУ 6-10-747-79 у кількості 750 кг, вартістю 206,00 за 1 од. на загальну суму 185 400,00 грн в т.ч. 30 900,00 грн ПДВ. Згідно специфікації № 6 - емаль ХВ-114 червоно-коричневу, ДСТУ: ТУ 6-10-747-79 у кількості 100 кг, вартістю 206,00 за 1 од. на загальну суму 24 720,00 грн в т.ч. 4 120,00 грн ПДВ. Умови оплати визначені у специфікаціях: відстрочка платежу на 14 (чотирнадцять) календарних днів.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно із частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору постачання № 15/983 від 28.12.2020, позивачем поставлений відповідачу товар - емаль ХВ-114 червоно-коричневу у кількості 850 кг на загальну суму 210 120,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1970 від 09.08.2021; товарно-транспортною накладною № Р1970 від 09.08.2021 та довіреністю № 747 від 09.08.2021 на отримання товару.

Також позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 1957 від 04.08.2021.

Поставлений позивачем товар прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень.

На виконання вимог пункту 12.2 Договору, яким передбачено обов`язкове досудове врегулювання спорів, позивачем 17.02.2022 відповідачу була направлена претензія, у якій позивач просив сплатити заборгованість.

Відповідь на вказану претензію надано не було.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказав, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого по договору товару не виконав належним чином та у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 210 120,00 грн вартості товару, що залишився неоплаченим.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 202 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, поставка товару підтверджується видатковою накладною № 1970 від 09.08.2021 на суму 210 120,00 грн та товарно-транспортною накладною № Р1970 від 09.08.2021.

Видаткова накладна є первинним документом, що підтверджує факт постачання товарів (товарно - матеріальних цінностей) від постачальника до покупця.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно статті 1 якого первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію, яка, в свою чергу є дією або подією, що викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що видаткова накладна № 1970 від 09.08.2021 містить всі необхідні реквізити для первинного документа визначені законодавством, є підписною представниками позивача та відповідача і містить відбитки печаток сторін, а тому вказана видаткова накладна є належним доказом, що підтверджує факт поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Зауважень відповідача щодо кількості чи якості поставленого товару, доказів повернення товару відповідачем до суду не надано.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за отриманий товар у повному обсязі не надав, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості не спростував, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 210 120,00 грн є обґрунтованими, матеріалами справи підтвердженими та підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" 54 888,38 грн інфляційних втрат, 7 426,16 грн 3% річних та 15 548,88 грн пені.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (статті 549 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 10.5 Договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Згідно розрахунку позивача, сума пені складає 15 548,88 грн, нарахована у розмірі 0,04% суми простроченого платежу у розмірі 210120,00 грн за період з 24.08.2021 по 24.02.2022.

Однак, при перевірці розрахунку пені, судом встановлено його помилковість, з огляду на неправильне визначення початкової дати виникнення у відповідача заборгованості за отриманий товар згідно видаткової накладної № 1970 від 09.08.2021.

Так, відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок.

Згідно із частиною п`ятою статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 1191-р "Про перенесення робочих днів у 2021 році" робочий день понеділка 23 серпня 2021 року перенести на суботу 28 серпня 2021 року. 24 серпня - День незалежності України.

Відповідно, судом встановлено, що відстрочка платежу на 14 календарних днів за видатковою накладною № 1970 від 09.08.2021 спливає 23.08.2021, однак враховуючи, що 23.08.2021 та 24.08.2021 є вихідними та враховуючи положення частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, прострочення виконання зобов`язання у відповідача настало з 26.08.2021.

Судом, за допомогою системи "Ліга Закон" здійснено власний розрахунок пені за період з 26.08.2021 по 24.02.2022, відповідно до якого сума пені складає 15 380,78 грн.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно перерахуванню підлягає і заявлена позивачем сума 3% річних, яка нарахована за період з 24.08.2021 по 27.10.2022 та яка за перерахунком суду з урахуванням вірно визначеного періоду прострочення становить 7 391,62 грн.

Здійснивши перевірку інфляційних збитків, суд встановив, що заявлена до стягнення сума інфляційного збільшення вимогам законодавства не суперечать, а тому підлягає задоволенню.

Відповідачем контррозрахунку не надано, про незгоду з розміром нарахованих позивачем штрафних та фінансових санкцій не зазначено.

Як унормовано статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не спростував доводів позивача, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 210 120,00 грн основної заборгованості за отриманий товар, 15 380,78 грн пені, 7 391,62 грн 3% річних та 54 888,38 грн інфляційних збитків. В іншій частині (168,10 грн пені та 34,54 грн відсотків річних) позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (08301, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Ботанічна, будинок 1/6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (61108, місто Харків, проспект Академіка Курчатова, будинок 12, квартира 132, ) 287 780 (двісті вісімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят) грн 78 коп. заборгованості (з яких 210 120,00 грн основна заборгованість за отриманий товар, 15 380,78 грн пеня, 7 391,62 грн 3% річних та 54 888,38 грн інфляційні збитки) та 4 316 (чотири тисячі триста шістнадцять) грн 71 коп. витрат по оплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 11.01.2023