ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1734/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ Ліфтінг Партс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2022, ухвалене суддею Д`яченко Т.Г., м. Одеса, повний текст складено 30.09.2022

у справі № 916/1734/22

за позовом: Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ Ліфтінг Партс»

про: стягнення 28602,30 грн,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «ПГЗК») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ Ліфтінг Партс» (далі ТОВ «СМ Ліфтінг Партс»), в якому просило суд стягнути з останнього 28602,30 грн, з яких: 17601,42 грн пені та 11000,88 грн штрафу.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки від 27.12.2019 № Т3973/05 в частині своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2022 у справі №916/1734/22 позов АТ «ПГЗК» задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» на його користь 28602,30 грн штрафних санкцій (17601,42 грн пеня та 11000,88 грн штраф) та 2481 грн витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача лише пеню за період з 06.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 1870,15 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 24.02.2022 обидві сторони договору поставки попали під дію підтверджених листом ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 форс-мажорних обставин у вигляді воєнного стану, який суттєво вплинув на можливість сторін виконувати свої договірні обов`язки, про що позивач та відповідач повідомили один одного письмово.

До апеляційної скарги відповідачем додані наступні документи:

- лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1;

- лист відповідача від 28.02.2022 за вих. № 00028/02-2022;

- лист позивача від 10.03.2022 за № 478/05, адресований відповідачу;

- лист ТОВ «СМ Партс» від 17.03.2022 за вих. № 1-17.03. адресований ТОВ «СМП Ліфтинг»;

- лист ТОВ «Транслогістик-ЮА» від 17.03.2022, адресований ТОВ «СМ Партс»;

- роздруківки: коносамента № MEDQ21125897 та пакувального листа від 25.11.2021 № SDHW20211118 з їх перекладом на українську мову.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 за апеляційною скаргою ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2022 у справі № 916/1734/22 відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено АТ «ПГЗК» строк до 28.11.2022 для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1734/22.

07.12.2022 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що відповідач отримав від позивача копію позовної заяви із доданими до неї документами, що підтверджується інформацією з веб-сайту Укрпошта за трек-номером № 984 і свідчить про те, що він був обізнаним про розгляд судом першої інстанції даної справи. Також зазначено, що відповідачем не доведено, яким чином військова агресія проти України об`єктивно унеможливила виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором, та не наведено жодного причинно-наслідкового зв`язку між збройною агресією та неможливістю виконання ним зобов`язань.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додані наступні документи:

- видаткову накладну № 103 від 08.08.2022;

- видаткову накладну № 134 від 18.10.2022;

- роздруківку з веб-сайту Укрпошта за трек-номером № 984.

07.12.2022 від відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначено, зокрема, що він не отримував копії позовної заяви від позивача, а також, що початок військової агресії проти України та, як наслідок, повне припинення роботи чорноморських портів, є загальновідомими обставинами.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.

Розглянувши надані відповідачем до апеляційної скарги документи (лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, лист відповідача від 28.02.2022 за вих. № 00028/02-2022, лист позивача від 10.03.2022 за № 478/05, адресований відповідачу, лист ТОВ «СМ Партс» від 17.03.2022 за вих. № 1-17.03. адресований ТОВ «СМП Ліфтинг», лист ТОВ «Транслогістик-ЮА» від 17.03.2022, адресований ТОВ «СМ Партс» та роздруківки коносамента № MEDQ21125897 та пакувального листа від 25.11.2021 № SDHW20211118 з їх перекладом на українську мову), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на позивача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Обґрунтовуючи неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відповідач зазначає, що не був обізнаним про судовий розгляд цієї справи та був позбавлений можливості надати ці докази разом з відзивом на позовну заяву.

Судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача з огляду на наступне.

Так, надіслана на адресу відповідача поштова кореспонденція суду поверталась неврученою з довідками оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, вся судова кореспонденція направлялась на належну ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» поштову адресу, а саме: 65045, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 76, оф. 3, тобто будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції не вбачається.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2018 у справі № 916/3188/16).

Крім того, як вбачається з матеріалів даної справи, звертаючись до Господарського суду Одеської області з даним позовом, АТ «ПГЗК» направило копію позовної заяви з доданими до неї документами на адресу ТОВ «СМ Ліфтінг Партс», на підтвердження чого надало суду опис вкладення у цінний лист, поштову накладну № 984 від 19.07.2022 та фіскальний чек від 19.07.2022 (а.с.5-7).

Відповідно відомостей з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта», поштове відправлення за трек-номером 984 було вручено отримувачу (відповідачу) 25.07.2022.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що відповідач хоч і не отримував поштову кореспонденцію суду, втім отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами, отже був обізнаним про факт звернення АТ «ПГЗК» до нього з даним позовом, відповідно, про наявність в провадженні Господарського суду Одеської області даної справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Отже наведені відповідачем причини неможливості подання вищевказаних документів до суду першої інстанції є необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, додаючи їх до апеляційної скарги, відповідачем не заявлено клопотання про доручення їх до матеріалів даної справи.

Враховуючи вищевикладене, надані позивачем до апеляційної скарги документи колегія суддів залишає без розгляду.

Також колегія суддів залишає без розгляду і надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу видаткову накладну № 103 від 08.08.2022 та роздруківку з веб-сайту Укрпошта, оскільки вказані докази існували у позивача до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення (28.09.2022), проте позивач не обґрунтував неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції саме з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Щодо наданої позивачем видаткової накладної № 134 від 18.10.2022, колегія суддів зазначає, що вказаний доказ взагалі датований після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 922/393/18 касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 27.12.2019 між ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» (Постачальник) та АТ «ПГЗК» (Покупець) укладено договір поставки № Т3973/05, разом із протоколом розбіжностей до нього.

Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник зобов`язався передати у власність Покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура,асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД вказуються в Специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язався прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.2 договору у Специфікаціях (додатках) до договору зазначаються, зокрема, відомості про умови поставки товару.

Пунктом 3.1 договору визначено, що Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними в Специфікаціях (додатках) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Поставка товару здійснюється Постачальником згідно з п. 3.1 цього договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця, яка направляється Постачальнику одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу постачальника, або факсимільним зв`язком по телефону або в електронному вигляді на електронну адресу (e-mail): . У письмовому підтвердженні (заявці) Покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують в специфікаціях (додатках) до цього договору. Постачальник зобов`язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від покупця письмової заявки на постачання продукції одним із таких спосіб: або поштою на юридичну адресу покупця, або факсимільним зв`язком по телефону або в електронному вигляді на електронну адресу (e-mail) (п. 3.2 договору).

Згідно п. 3.3 договору (в редакції протоколу розбіжностей) не пізніше дати поставки або разом з товаром, Постачальник зобов`язаний надати Покупцеві оригінали документів, оформлених на державній мові та відповідно до вимог п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зокрема, видатку накладну на відпуск товару (оригінал на державній мові).

Загальна вартість товару за даним договором становить суму партій товару за всіма Специфікаціями (додатками) до цього договору (п. 4.1 договору).

Ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в Специфікації (додатку) до договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції протоколу розбіжностей) у разі порушення строків поставки товару за цим договором Покупець має право стягнути з Постачальника пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 30 календарних днів Покупець має право додатково стягнути з Постачальника штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

На виконання умов договору, 18.11.2021 між сторонами складено та підписано Специфікацію (додаток № ЕЦП-14), відповідно до якої сторони погодили найменування, кількість, ціну та строк поставки товарів, зокрема, передбачили поставку товару по 23 позиціям на загальну суму 134450 грн (а.с.20). Визначено, що строк поставки: протягом 65 календарних днів з моменту листа заявки.

В матеріалах даної справи міститься заявка-підтвердження від 02.12.2021 за № 3298/05, адресована ТОВ «СМ Ліфтінг Партс», про підтвердження поставки товару за Специфікацією (додаток № ЕЦП-14) від 18.11.2021 на адресу АТ «ПГЗК».

12.01.2021 ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» поставило АТ «ПГЗК» товар на суму 24441,12 грн, що підтверджується видатковою накладною № 14 (а.с.25) та не заперечується учасниками даної справи.

29.06.2022 АТ «ПГЗК» направило ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» претензію за № 101-361/58 (а.с.26), в якій вимагало сплатити штраф у розмірі 2005,38 грн, нарахований в порядку п. 11.2 договору на суму непоставленого товару (111410 грн з ПДВ) за період з 06.02.2022 по 23.02.2022.

У відповідь на претензію від 29.06.2022 за № 101-361/58, ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» листом від 12.07.2022 за вих. № 2-12.07 погодилось з її змістом та сумою штрафу.

Предметом справу у даній справі є вимога АТ «ПГЗК» стягнути з ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» 28602,30 грн (17601,42 грн пені та 11000,88 грн штрафу), нарахованих в порядку п. 11.2 договору на суму непоставленого товару (110008,88 грн) за період з 06.02.2022 по 15.07.2022, з підстав неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної поставки товару.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною першою ст. 509 Цивільний кодекс України (далі ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Згідно ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як вже було зазначено вище, 18.11.2021 між сторонами складено та підписано Специфікацію (додаток № ЕЦП-14), яка є невід`ємною частиною договору та якою сторони погодили найменування, кількість, ціну та строк поставки товарів, зокрема, передбачили поставку товару по 23 позиціям на загальну суму 134450 грн. з строком поставки: протягом 65 календарних днів з моменту листа заявки.

Заявка-підтвердження за № 3298/05 була направлена відповідачу 02.12.2021, а тому з огляду на строк поставки товару, встановлений сторонами у Специфікації від 18.11.2021 (протягом 65 календарних днів з моменту листа заявки), відповідач мав здійснити поставку товару позивачу до 05.02.2022.

12.01.2021 ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» поставило АТ «ПГЗК» товар на суму 24441,12 грн, що підтверджується видатковою накладною № 14 (а.с.25) та не заперечується учасниками даної справи.

Решту товару на суму 110008,88 грн (134450 грн - 24441,12 грн) станом на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем поставлено не було, що також не заперечується учасниками даної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та штрафу, нарахованих в порядку п. 11.2 договору на суму непоставленого товару за період з 06.02.2022 по 15.07.2022, з підстав неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором, є обґрунтованими та правомірними.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з ним.

Щодо доводів скаржника, з посиланням на лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1., про те, що з 24.02.2022 обидві сторони договору поставки попали під дію форс-мажорних обставин у вигляді воєнного стану, який суттєво вплинув на можливість сторін виконувати свої договірні обов`язки, колегія суддів зазначає наступне.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК).

Приписами ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 ст. ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).

Статтею 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44 (5) (далі Регламент), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно з п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.10 Регламенту).

Разом з тим, відповідний Сертифікат, виданий відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати України» та Регламенту, в матеріалах даної справи відсутній, як і відсутні докази, що відповідач звертався до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Колегія суддів враховує, що листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, розміщеному в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, та адресованому «Всім кого це стосується», ТПП України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з тим, вказаний загальний офіційний лист ТПП України не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зокрема, укладеного між сторонами даної справи, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Лист, як вже зазначалось, фактично адресований «Всім кого це стосується».

Колегія суддів зазначає, що підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію проти України повинно супроводжуватися конкретними доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином саме через ці обставини.

Проте, відповідачем не надано у встановленому процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів, які б підтверджували безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між військовою агресією проти України та неможливістю виконання ним конкретного зобов`язання.

При цьому, колегією суддів також враховується, що строк поставки відповідачем товару, з огляду на умови Специфікації від 18.11.2021, визначений сторонами до 05.02.2022, тобто до настання обставин, вказаних у листі ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що лише посилання відповідача на лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1., за відсутності в матеріалах даної справи поданих у встановленому процесуальним законом порядку доказів на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином, не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу ТОВ «СМ Ліфтінг Партс» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2022 у справі № 916/1734/22 - без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ Ліфтінг Партс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2022 у справі № 916/1734/22 - без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська