УХВАЛА

09 січня 2023 року

м. Київ

Справа № 910/628/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я.

розглянув матеріали касаційної скарги Національного банку України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022

у складі колегії суддів: Пантелієнка В. О. (головуючого), Доманської М. Л., Гарник Л. Л.

та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2021

у складі судді Омельченка Л. В.

у справі за заявою Акціонерного товариства "Альфа-Банк", як правонаступника Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

про банкрутство

Історія справи

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/628/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз" (далі - ПрАТ "Компанія "Райз"), відкрита ухвалою від 26.06.2020 за заявою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк").

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі № 910/628/20, крім іншого, постановлено:

1) у задоволенні клопотань Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів від 28.07.2021, Національного банку України від 19.10.2021, Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - АТ "Державний експортно-імпортний банк України") від 28.10.2021 про відсторонення арбітражного керуючого Ковальчука М. М. від виконання повноважень розпорядника майна боржника у справі № 910/628/20 про банкрутство ПрАТ "Компанія "Райз" відмовлено;

2) заяву (клопотання) іноземної юридичної особи "Nibulon S.A" від 21.10.2021 про відсторонення арбітражного керуючого Ковальчука М. М. від виконання повноважень розпорядника майна боржника із доповненнями до неї від 22.10.2021 залишено без розгляду;

3) заяву Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ФАВОР" задоволено - замінено кредитора АТ "Альфа-Банк", як правонаступника Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", на Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ФАВОР" з грошовими вимогами до боржника у розмірі 200 831 629,55 грн;

4) відкладено розгляд справи.

АТ "Державний експортно-імпортний банк України", Національним банком України та Експортно-Імпортним Банком Сполучених Штатів (Export-Import Bank of the United States) до Північного апеляційного господарського суду було подано апеляційні скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 в частині відмови у відстороненні арбітражного керуючого Ковальчука М. М. від виконання повноважень розпорядника майна боржника у справі № 910/628/20.

Розгляд апеляційних скарг АТ "Державний експортно-імпортний банк України", Національного банку України та Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of the United States) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2021 у справі № 910/628/20 було об`єднано в одне апеляційне провадження.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 апеляційні скарги Національного банку України, АТ "Державний експортно-імпортний банк України" та Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of the United States) залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі № 910/628/20 в оскарженій частині залишено без змін.

Подання касаційної скарги та об`єкт касаційного оскарження

16.12.2022 Національний банк України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі № 910/628/20.

Одночасно в касаційній скарзі скаржником порушено питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/628/20 визначено колегію суддів у складі: Банасько О. О. (головуючий), Васьковський О. В., Погребняк В. Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 20.12.2022.

Підстави касаційної скарги

На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник в якості підстави касаційного оскарження зазначає:

- пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись в контексті цієї підстави на застосування судом апеляційної інстанції норм права без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 20.05.2022 у справі № 922/3369/19, від 18.08.2022 у справі № 910/7631/18, від 19.02.2020 у справі № 826/10571/16;

- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись в контексті цієї підстави на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Національного банку України, колегія суддів Верховного Суду дійшла таких висновків.

Щодо можливості касаційного перегляду ухвали суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку стосовно відмови в задоволенні клопотання про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень у справі про банкрутство

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією із засад судочинства, яка застосовується з дотриманням принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, про що роз`яснено Конституційним Судом України у рішенні від 25.04.2012 № 11-рп/2012.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах Levages Prestations Sevices v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

Як визначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пелевін проти України" від 20.05.2010, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення ЄСПЛ у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" від 28.05.1985).

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення ЄСПЛ у справі "Беллє проти Франції" від 04.12.1995). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд.

Водночас право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

З дня введення в дію КУзПБ визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тлумачення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ приводить до висновку, що законодавцем за темпоральним принципом визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

У свою чергу, згідно з частиною першою статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Отже, реалізація права на касаційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главою 2 "Касаційне провадження" розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених КУзПБ.

Слід зазначити, що умови прийнятності касаційної скарги встановлені главою 2 "Касаційне провадження" розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України (залишення без руху, повернення, відмова у відкритті чи відкриття касаційного провадження), які мають універсальний характер для будь-якої форми господарського судочинства, не зазнали змін у зв`язку з введенням в дію КУзПБ.

Натомість новелами КУзПБ є інше, ніж передбачене Законом про банкрутство, врегулювання особливостей оскарження судових рішень у процедурі банкрутства та розгляду спорів, у яких однією зі сторін є боржник.

Законодавцем у статті 9 КУзПБ встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство (основне провадження).

Відповідно до частини першої статті 9 КУзПБ, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 9 КУзПБ визначено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Зазначений в частині третій статті 9 КУзПБ перелік судових рішень, що підлягають самостійному касаційному оскарженню, є вичерпним і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення, які відсутні у зазначеному переліку, унеможливлює здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Із матеріалів касаційної скарги встановлено, що скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у справі № 910/628/20 в повному обсязі, ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 в частині відмови в задоволенні клопотання Національного банку України про відсторонення арбітражного керуючого Ковальчука М. М. від виконання повноважень розпорядника майна боржника у справі № 910/628/20 про банкрутство ПрАТ "Компанія "Райз".

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у справі № 910/628/20, не підпадають під об`єкти касаційного оскарження визначені частиною третьою статті 9 КУзПБ.

Аналогічна правова позиція щодо неможливості касаційного оскарження судових рішень про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень у справах про банкрутство є усталеною та викладена, зокрема, в ухвалах від 30.09.2021 у справі № 910/2526/14, від 18.11.2021 у справі № 23/267-50/360-2012, від 29.11.2021 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100), від 21.12.2021 у справі № 911/3456/15, від 31.01.2022 у справі № 913/412/16, від 14.02.2022 у справі № 21-32-2/44-10-2632,від 20.06.2022 у справі № 904/6175/21 тощо.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ГПК України).

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У рішенні ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" вказано, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ "Steel and others v. The United Kingdom").

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення ЄСПЛ у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників господарського обороту в Україні.

Так, з огляду на об`єкт касаційного оскарження, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Щодо процесуальної можливості оскарження ухвали про відсторонення/відмову у відстороненні арбітражного керуючого від виконання повноважень у справі про банкрутство

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу скаржника, що відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 КУзПБ, скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню за таких умов:

- судовими рішеннями, що підлягають касаційному оскарженню в порядку абзацу другого частини третьої статті 9 КУзПБ можуть бути тільки постанови апеляційного господарського суду, з них первісний/основний об`єкт касаційного оскарження - постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами оскарження ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню та щонайменше одна постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо в касаційному порядку;

- процесуальна можливість спільного касаційного оскарження в порядку абзацу другого частини третьої статті 9 КУзПБ внаслідок включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню може бути застосована тільки щодо касаційного оскарження тих судових рішень (постанов апеляційного господарського суду) у процедурі банкрутства, які стосуються не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17);

- КУзПБ не передбачає процесуальну можливість включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал, рішень господарського суду в порядку статті 7 КУзПБ за результатами розгляду заяв (в порядку позовного провадження) у межах справи про банкрутство (друга група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17) до касаційної скарги на ті ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню в порядку частини третьої статті 9 КУзПБ (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17), і навпаки (див. висновок, викладений постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 924/549/19, від 12.10.2021 у справі № 5015/118/21).

При вирішенні питання наявності підстав для відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами на судові рішення, визначені абзацом першим частини третьої статті 9 КУзПБ, до яких включені/приєднані скарги на постанови апеляційного суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, які не підлягають оскарженню у касаційному порядку окремо, слід враховувати і таке:

- по-перше, як скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ підлягають оскарженню, так і включена/приєднана до неї скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ не підлягають оскарженню окремо, мають відповідати вимогам процесуального Закону щодо прийнятності, зокрема статтям 289, 290, 291 ГПК України;

- по-друге, скарга на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, може бути включена/приєднана, в порядку абзацу другого частини третьої статті 9 КУзПБ до основної скарги на судові рішення, найбільш наближені за датою прийняття (за можливістю). Касаційна скарга на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку окремо, у разі пропуску строку на касаційне оскарження, визначеного приписами статті 288 ГПК України, має містити клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з вмотивованим обґрунтуванням такого пропуску та підстав включення скарги на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, до основної скарги. Ця умова справедлива і для касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду, що може бути оскаржена окремо;

- по-третє, судові рішення за скаргою на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ підлягають оскарженню, так і включеної/приєднаної до неї скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ не підлягають оскарженню окремо, повинні бути (як правило) сутнісно (змістовно, логічно) поєднані підставами і доводами, стосуватися прав і охоронюваних законом інтересів особи, щодо якої прийняте судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню окремо (висновок, викладений у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19).

Щодо виключності цієї справи та неврахування судами попередніх інстанцій практики Верховного Суду

Зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, скаржник зазначає, що особливість синхронізації норм двох кодексів з питання оскарження проміжних судових рішень свідчить про те, що ухвала за результатами розгляду клопотання про відсторонення арбітражного керуючого не підлягає оскарженню в касаційному порядку, але керуючись фундаментальними принципами та правовими аспектами, в тому числі правової визначеності, є всі підстави стверджувати про виключність даної справи з огляду на невірне застосування судами попередніх інстанцій низки норм матеріального права щодо ряду яких відсутні правові висновки Верховного Суду, що свідчить про необхідність перегляду даної справи в касаційному порядку.

Водночас, зазначаючи про виключність справи, скаржник має довести виключність правової проблеми, про наявність якої свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі тощо.

Однак, зазначені у касаційній скарзі обставини в світлі наведених вище критеріїв безумовно та достовірно не підтверджують про те, що ця справа має виняткове значення, а тому, як наслідок, таке свідчить про те, що касатором не доведено наявності такої характеристики справи як її виключність.

Водночас, зазначені твердження скаржника з огляду на об`єкт касаційного оскарження, не можуть братись судом до уваги без дотримання скаржником імперативно сформульованих вимог норм процесуального права, зокрема без врахування приписів абзацу другого частини третьої статті 9 КУзПБ, якими передбачено можливість оскарження постанов апеляційних господарських судів, прийнятих за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, за умови включення до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Так, висвітлена позиція скаржника стосовно прийнятності касаційної скарги на рішення судів, які не підлягають окремому оскарженню без включення до касаційної скарги на судові рішення, що підлягають оскарженню прямо суперечить висновкам, викладеним у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, клопотання про відступ від яких скаржником не заявлено.

Поряд з цим, колегія суддів не вбачає підстав з власної ініціативи для відступу від висновків, викладених у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19.

Крім того судом не беруться до уваги посилання скаржника на те, що можливість розгляду питання відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень відповідно до частини четвертої статті 28 КУзПБ в касаційному порядку не заперечується Верховним Судом у постанові від 09.11.2022 у справі № 910/6210/20, оскільки об`єктом касаційного оскарження у зазначеній справі була ухвала суду першої інстанції, після її перегляду в апеляційному порядку, в частині визнання кредиторами по відношенню до боржника з вимогами у відповідних розмірах, а також відмови у відстороненні арбітражного керуючого, задоволення клопотання в частині припинення повноважень керівника.

Тобто однією оскарженою ухвалою суду першої інстанції було вирішено одночасно питання розгляду кредиторських вимог та відсторонення арбітражного керуючого.

Таким чином, в ухвалі про відкриття касаційного провадження у зазначеній справі, Верховним Судом наголошено, що звертаючись до суду касаційної інстанції, скаржник посилається на положення частини третьої статті 9 КУзПБ, якими передбачено, що скарги на постанови апеляційних господарських судів прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатись до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Висновки щодо поданої касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/628/20 за касаційною скаргою Національного банку України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2022.

При цьому Верховним Судом ураховано принцип рівності сторін перед законом і судом, принцип змагальності судового процесу, з огляду на що належний баланс між забезпеченням реалізації звернення заявника до суду касаційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо форми та змісту касаційної скарги) та принципу res judicata, у цій справі судом касаційної інстанції дотримано.

Так, з метою належного балансу між забезпеченням реалізації звернення заявників до суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що можливість касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 та ухвали Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі № 910/628/20 в частині відмови у задоволення клопотання про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень розпорядника майна, не виключається за умови звернення до суду касаційної інстанції за правилами і в порядку, передбаченими главою 2 "Касаційне провадження" розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених КУзПБ (зокрема приписів абзацу другого частини третьої статті 9 КУзПБ, а також висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19).

Щодо поновлення строку на касаційне оскарження

У зв`язку з наявністю підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, заявлене в прохальній частині касаційної скарги клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження залишається судом без розгляду (подібний за змістом висновок міститься в ухвалах Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 922/2637/21, від 21.12.2022 у справі № 910/17197/21, від 23.12.2022 у справі № 910/1543/22 , від 23.12.2022 у справі № 923/1102/21, від 23.12.2022 у справі № 907/297/22, від 27.12.2022 у справі № 904/1087/20 тощо).

Керуючись статтями 232, 234, 235, пунктом 1 частини першої статті 293, статтею 326 Господарського процесуального кодексу України, частиною третьою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного банку України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі № 910/628/20.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи, скаржнику разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді О. В. Васьковський

В. Я. Погребняк