ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 Справа № 914/2090/22

За позовом: Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс, м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Львів

про стягнення 43257,61грн за договором №3-9-1-3-10114 про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 12.07.2017

Суддя У.І.Ділай

Без участі представників сторін

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2022, справу №914/2090/22 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 12.09.2022 позов залишено без руху.

20.09.2022 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 26.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений.

09.12.2022 представник позивача подав заяву про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Станом на 16.01.2023 від відповідача до суду відзив не надходив.

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

03 червня 2021 року між сторонами укладено договір № 3-9-1-3-10114 про надання послуг з поводження з побутовими відходами, відповідно до п.1 якого позивач зобов`язався згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 17 договору, платіж у розмірі 100% від суми рахунку, виставленого за попередній місяць, в якому надавалися послуги здійснюється споживачем до 05 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надавалися послуги. У випадку, коли вартість послуг в рахунку перевищує плату, внесену споживачем до 05 числа місяця, що настає за звітним, споживач оплачує різницю при здійсненні наступного платежу. У випадку, коли вартість послуг в рахунку менша плати, внесеної споживачем до 05 числа, що настає за звітним, кошти зараховуються у наступний період. Оплата за надані послуги здійснюється споживачем на підставі цього договору, з наступним надсиланням рахунку.

Договір укладений строком на один рік до 31.12.2021. (п. 29 договору). Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд (п. 30 договору).

У додатку 1 до договору сторони погодили розрахунок обсягу та вартості послуг поводження з побутових відходів.

22.03.2022 між сторонами укладено додаткову угоду, в якій погоджено дислокацію контейнерів та графік вивезення твердих побутових відходів. У п.1 додаткової угоди зазначено, що термін дії даної додаткової угоди до 31.12.2022. якщо жодна з сторін за 30 днів до закінчення терміну, а саме до 31.12.2022 заявить про розірвання цього договору, то такий договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

22.03.2022 між сторонами підписано акт прийому-передачі контейнерів.

До позову долучено рахунки на оплату: від 31.08.2021; від 31.10.2021, від 30.11.2021, від 31.12.2021, від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022.

Як зазначено в позові ФОП ОСОБА_1 не оплатила позивачу наданих послуг.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не оплатив позивачу наданих послуг. Відтак, ЛКП Транспортна фірма Львівспецкомунтранс подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 41847,85 грн основного боргу.

Крім того, керуючись положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач нарахував 1075,48грн інфляційних втрат та 334,28 грн 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, ЛКП Транспортна фірма Львівспецкомунтранс та ФОП ОСОБА_1 уклали договір № 3-9-1-3-10114 про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 03.06.2021, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором про надання послуг, відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто (ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України).

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.

Відповідно до п.п.1 п.13 договору позивач зобов`язався забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість послуг, а відповідач, згідно із п.п.3 п.11 договору, оплачувати в установлений строк надані послуги.

У пі. 17 договору сторони погодили, що платіж у розмірі 100% від суми рахунку, виставленого за попередній місяць, в якому надавалися послуги, здійснюється споживачем до 05 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надавалися послуги. Оплата за надані послуги здійснюється споживачем на підставі цього договору, з наступним надсиланням рахунку.

Позивач свої зобов`язання щодо надання послуг в повному об`ємі за спірним договором виконав повністю, що не заперечується відповідачем.

Відповідач проти дійсності в повному об`ємі наданих послуг не заперечив, при цьому, оплату за отримані послуги не здійснював за період з серпня 2021 року до липня 2022 року. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача про неотримання повністю/частково послуг за договором.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором (ст. 610 ЦК України) покладається на позивача. Водночас, стаття 614 ЦК України зобов`язує відповідача надати докази відсутності вини у неналежному виконанні зобов`язання.

Отже, при пред`явленні позову кредитор повинен довести лише факт порушення зобов`язання, він звільняється від обов`язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов`язання лежить на боржникові.

Позивач довів факт порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за договором в повному обсязі. Натомість відповідач не спростував обставин цієї справи.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань за Договором не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 41847,85 грн за період з серпня 2021 року до липня 2022 року.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що нарахування відповідають правовим приписам, відтак з відповідача підлягає до задоволення 334,28 грн 3% річних.

Стосовно вимоги про стягнення інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні суми інфляційних втрат, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1075,48грн інфляційних втрат слід задоволити.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс (79019, м.Львів, вул. Жовківська, 18, ідентифікаційний код 03348465) 41847,85 грн основного боргу, 1075,48грн інфляційних втрат та 334,28 грн 3% річних та 2481,00 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 19.01.2023.

Суддя Ділай У.І.