ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05.01.2023 Справа № 914/2005/22
Господарський суд Львівської області у складі
Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Мельник Б.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ від 19.12.2022р. б/н (вх. №4278/22 від 21.12.2022р.)
про: стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката
у справі №914/2005/22 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АВ, Дніпропетровська область, м.Синельникове;
до Відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+, Львівська область, м.Львів;
про: стягнення заборгованості
ціна позову: 2624194,26грн.
Позивача: не з`явився;
Відповідача: Левкович Т.В. представник, адвокат (ордер від 18.10.2022р. серія ВС №1165857).
26.08.2022р. на розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АВ від 19.08.2022р. вих. №19082022 (вх. №2178) до Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ про стягнення заборгованості; ціна позову: 2624194,26грн.
Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань з оплати поставленого Позивачем та прийнятого Відповідачем товару за Договором поставки від 01.07.2021р. №19/7.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.08.2022р. у цій справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 22.09.2022р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.
В судовому засіданні 22.09.2022р. судом оголошувалась перерва в межах дня слухання до 16:50год. 22.09.2022р.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.09.2022р. у цій справі суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 13.10.2022р.
Ухвалою суду від 13.10.2022р. у цій справі судом постановлено уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог ТзОВ Торговий Дім АВ від 29.08.2022р. вих. №29082022 (вх.№2925/22 від 13.09.2022р.) відхилити; подальший розгляд справи здійснювати без урахування Уточненої позовної заяви про збільшення позовних вимог ТзОВ Торговий Дім АВ від 29.08.2022р. вих. №29082022 (вх. №2925/22 від 13.09.2022р.); відкласти підготовче судове засідання на 27.10.2022р.
Ухвалою від 24.10.2022 постановлено надати представнику ТзОВ Торговий Дім АВ можливість участі в судовому засіданні у справі №914/394/22, яке призначено на 27.10.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення Easycon.
Ухвалою від 27.10.2022р. у цій справі постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 21 день; відкласти підготовче судове засідання на 17.11.2022р.
Ухвалою від 03.11.2022 постановлено надати представнику ТзОВ Торговий Дім АВ можливість участі в судовому засіданні у справі №914/394/22, яке призначено на 17.11.2022р., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення Easycon.
Судове засідання 17.11.2022р. не відбулось з підстав оголошення повітряної тривоги на території Львівської області, а також відключення будівлі Господарського суду Львівської області від електричної енергії через відновлювальні роботи після пошкодження електричної мережі, що підтверджується Актом про відключення електроенергії від 17.11.2022р. б/н.
Ухвалою суду від 18.11.2022р. у цій справі судом постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 9 днів; призначити підготовче судове засідання на 01.12.2022р.; надати представнику ТзОВ Торговий Дім АВ можливість участі в судовому засіданні у справі №914/2005/22, яке призначено на 01.12.2022р. о 12:15год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення Easycon.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.12.2022р. у цій справі суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 14.12.2022р.
Ухвалою від 12.12.2022р. постановлено надати представнику ТзОВ Торговий Дім АВ можливість участі в судовому засіданні у справі №914/2005/22, яке призначено на 14.12.2022р., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення Easycon.
Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.
Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердив представник Відповідача в судовому засіданні, йому відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили. Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.
Представник Позивача в судове засідання не з`явилась, 05.01.2023р. за вх. №316/23 надіслала на електронну адресу суду Заяву від 05.01.2023р. вих. №05/01, у якій просить суд відмовити Відповідачу в задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу. Вказану заяву оглянуто судом, оголошено та долучено до матеріалів справи.
Також, ухвалою від 14.12.2022р. у цій справі судом встановлено, що:
При цьому Відповідач заявляє, що за об`єктивної можливості ним буде подано докази несення судових витрат, у зв`язку із розглядом справи до закінчення судових дебатів, у випадку ж неможливості їх подання, Позивач на виконання ч. 8 ст. 129 ГПК України заявляє, що такі будуть наданні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Також суд дійшов висновків про наявність правових підстав до призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл понесених Відповідачем судових витрат у справі на 11:30год. 05.01.2023р. і встановлення Відповідачу п`ятиденного строку з моменту постановлення ухвали на подання суду та іншим Учасникам справи доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат…».
Щодо обґрунтованості судових витрат Відповідач зазначає, що 01.07.2022 року між ТзОВ «Авіон+» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Матвіїв і Партнери» (Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги №744-01/07/22 (у тексті також - Договір про надання правової допомоги). У межах справи №914/2005/22 на підставі Договору про надання правової допомоги, представництво інтересів Відповідача здійснює Левкович Тарас Володимирович - адвокат АО «Матвіїв І Партнери», що підтверджується ордером на надання правової допомоги, який міститься у матеріалах справи.
Згідно із п. 2.1. Договору про надання правової допомоги, правова допомога, передбачена п.п.1.2.1. - 1.2.7. п.1.2 даного договору, що надається Виконавцем, оплачується Клієнтом у залежності від обсягу часу, що його витрачено Адвокатом (Адвокатами) Виконавця на надання правової допомоги за Договором.
Згідно п.2.2. Договору про надання правової допомоги винагорода за правову допомогу, що надається Виконавцем, (гонорар) оплачується Клієнтом за ставкою 1700грн. за 1 год., витрачену Адвокатом (Адвокатами) Виконавця на надання правової допомоги.
При цьому, щодо рахунків на оплату №2820 від 30.11.2022 року та №2855 від 15.12.2022 року Відповідач зазначає, що такі станом на момент формування цієї заяви не є оплаченими, однак будуть сплачені у майбутньому. (У випадку здійснення таких оплат до дати проведення засідання на якому буде вирішуватись питання щодо розподілу судових витрат за цією заявою, Відповідач надасть докази цьому суду).
Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу Відповідач звертає увагу на те що ціна заявленого позову становить 2624194,26грн., а з огляду на розмір ціни позову зазначена справа має для Відповідача високе значення. У процесі надання правової допомоги у справі №914/2005/22 проаналізовано документи (докази), що є додатками до позовної заяви, у кількості понад 600 аркушів. Для захисту прав та інтересів Відповідача надано до суду понад 30 документів (доказів).
Відповідач зазначає, що не вчиняв дій, спрямованих на затягування розгляду справи.
Підсумовуючи наведене Відповідач вбачає дотримання критерію обґрунтованих дій Відповідача, а також критерію розумності та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постановах №910/4277/21 від 26.10.2022, №910/789/21 від 19.01.2022, №686/5064/20 від 29.10.2020.
У постанові Верховного Суду від 26.10.2022р. у справі №910/4277/21 зазначено, що участь в судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на до рогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду №910/7586/19 від 25.05.2021р., №922/2604/20 від 20.07.2021р., №641/7612/16-ц від 01.12.2021р., №910/4268/21 від 18.05.2022р.).
Виходячи з наведених в заяві доводів Відповідач підсумовує, що правова (правнича) допомога, що надавалась виконавцем по договору про надання правової допомоги №744-01/07/22 від 01.07.2022 року, в особі його адвоката, клієнтом отримана без зауважень та застережень. Понесені Відповідачем витрати документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування Відповідач дотримався критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру. Дана заява разом із додатками надіслана Позивачу.
Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Враховуючи наведене суд зазначає про подання Відповідачем Заяви від 19.12.2022р. б/н (вх.№4278/22 від 21.12.2022р.) про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у встановлений ухвалою суду від 14.12.2022р. у справі №914/2005/22 строк.
Відповідно до ч.4 ст.80 ГПК України у випадку, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Як вбачається із матеріалів справи, Відповідач у поданій 21.12.2022р. за вх. №4278/22 Заяві від 19.12.2022р. б/н про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката щодо рахунків на оплату №2820 від 30.11.2022р. та №2855 від 15.12.2022р. Відповідач зазначав, що такі станом на момент формування цієї заяви не є оплаченими, однак будуть сплачені у майбутньому. (У випадку здійснення таких оплат до дати проведення засідання на якому буде вирішуватись питання щодо розподілу судових витрат за цією заявою, Відповідач надасть докази цьому суду).
З врахуванням наведеного заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.
01.07.2022р. між Адвокатським об`єднанням «Матвіїв і Партнери» (надалі - Виконавець) та ТзОВ «АВІОН+» (надалі Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги №744-01/07/22 (надалі Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) Виконавець бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги (послуг правового характеру) у відповідності з умовами Договору, а Клієнт зобов`язується здійснювати оплату правової допомоги та фактичних витрат, понесених безпосередньо при виконанні цього Договору.
Згідно п.1.2. Договору правова допомога, що надається за цим Договором, полягає в наступному: 1.2.1. правовий супровід діяльності Клієнта: а) підготовка правових висновків; б) розробка проектів угод, договорів, контрактів будь-якого виду, інших документів правового характеру; в) здійснення правової експертизи угод, договорів, контрактів будь-якого виду, інших документів правового характеру; г) правове обґрунтування проектів діяльності Клієнта, включаючи рекомендації стосовно оптимальних шляхів досягнення поставленої мети; д) надання правових роз`яснень в усній чи письмовій формі. 1.2.2. представництво інтересів Клієнта в органах державної влади та органах місцевого самоврядування з питань захисту законних прав Клієнта, у відносинах з контролюючими органами: а) підготовка та подання заяв, запитів, клопотань, пояснень та інших документів; б) захист та представництво інтересів Клієнта в центральних та місцевих органах державної виконавчої влади, у відносинах з підприємствами будь-якої форми власності; в) захист та представництво інтересів Клієнта у відносинах з органами, що здійснюють контроль та перевірки дальності Клієнта, присутність при здійсненні перевірок, надання рекомендацій з питань здійснення перевірок; 1.2.3. надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань стосовно сфери діяльності Клієнта: а) інформування Клієнта про зміни в поточному законодавстві України, якщо ці зміни пов`язані з господарською діяльністю Клієнта; б) інформування Клієнта про проекти законодавчих та підзаконних нормативних актів, що стосуються господарської діяльності Клієнта чи клієнтів Клієнта; в) підготовка аналітичних висновків з питань зміни чинного законодавства України; 1.2.4. представництво інтересів Клієнта в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства; 1.2.5. складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 1.2.6. захист та представництво інтересів Клієнта у відносинах з правоохоронними органами, під час проведення слідчих дій (обшук , огляд та ін.), надання правової допомоги в межах кримінального провадження, де Клієнт матиме процесуальний статус свідка, за триманого, підозрюваного, обвинуваченого або потерпілого чи будь-який інший процесуальний інтерес. 1.2.7. надання інших послуг правового характеру за погодженням із Клієнтом.
Згідно п.2.1. Договору правова допомога, передбачена п.п. 1.2.1. 1.2.7. п.1.2 даного договору, що надається Виконавцем, оплачується Клієнтом у залежності від обсягу часу, що його витрачено Адвокатом (Адвокатами) Виконавця на надання правової допомоги за Договором.
Пунктом 2.2. Договору Сторони досягли згоди, що винагорода за правову допомогу, що надається Виконавцем (гонорар) оплачується Клієнтом за ставкою 1700грн. за 1 годину, витрачену Адвокатом (Адвокатами) Виконавця на надання правової допомоги.
Окрім платежів, зазначених у п. 2.2. Договору, Клієнт відшкодовує такі фактичні витрати Виконавця (п.2.3. Договору).
Відповідно до п.2.4. Договору відшкодування витрат проводиться одночасно з оплатою наданих послуг відповідно до документів, які підтверджують понесені витрати, що надаються Виконавцем.
Згідно п.2.5. Договору оплата правової допомоги, що надається згідно з Договором, здійснюється у такому порядку; 2.5.1. Не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця наступного за розрахунковим Виконавець надає Клієнту рахунок для оплати, виходячи з обсягу часу, що його було витрачено Адвокатом (Адвокатами) Виконавця на надання правової допомоги за Договором, ставок зазначених в п.2.2. Договору, фактичних витрат Виконавця, зазначених в п.2.3. Договору. 2.5.2. У разі відсутності у Клієнта заперечень з приводу розміру гонорару він зобов`язується оплатити гонорар протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання рахунку. 2.5.3. У випадку наявності у Клієнта заперечень щодо рахунку, він зобов`язаний повідомити про це Виконавця протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання рахунку. У разі, якщо від Клієнта у зазначений строк не надійшло письмового повідомлення про наявність заперечень щодо рахунку та їх обґрунтування, сума, вказана у відповідному рахунку вважається погодженою та підлягає сплаті на користь Виконавця відповідно до умов Договору.
Пунктом 2.7. Договору Сторони за цим Договором встановили, що факт надання правової допомоги за Договором підтверджується актами про надану правову допомогу, що підписуються повноважними представниками Сторін, і є первинними обліковими документами. Акти про надану правову допомогу готуються Виконавцем і передаються Клієнту разом із рахунком для оплати. У разі відсутності зауважень до якості та/або обсягу наданих послуг Клієнт протягом 5 (п`яти) календарних днів підписує та повертає Виконавцю його примірник акту про надану правову допомогу. У випадку непідписання Клієнтом акту про надану правову допомогу у вищевказаний строк, а також необґрунтованої відмови від його підписання, Виконавець підписує акт в односторонньому порядку, вказуючи про відмову від підписання акту Клієнтом.
Відповідно до п.8.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до повного його виконання.
Вказаний Договір підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.
Актом приймання наданих послуг згідно Договору від 31.10.2022р. №2784 Виконавець в період з 01.10.2022р. по 31.10.2022р. надав, а Клієнт прийняв наступну правову допомогу (послуги правового характеру) згідно з Договором: представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 27.10.2022 року в ГСЛО, включаючи час очікування та підготовки представника до такого у справі №914/2005/22 тривалістю 0,5год. вартістю 1700грн./год. на суму 850грн. Розмір винагороди за надану правову допомогу (послуги правового характеру), відповідно до укладеного між сторонами договору, становить 850грн. без ПДВ.
Вказаний Акт підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.
31.10.2022р. Виконавцем виставлено Клієнту до оплати Рахунок №2784 на оплату за надану правову допомогу по договору №744-01/07/22 від 01.07.2022 року про надання правової допомоги у справі №914/2005/22 на суму 850грн.
Вказаний Акт підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.
Актом приймання наданих послуг відповідно до Договору від 15.12.2022р. №2855 Виконавець в період з 01.12.2022р. по 15.12.2022р. надав, а Клієнт прийняв наступну правову допомогу (послуги правового характеру) згідно з Договором: підготовка до представництва інтересів клієнта в судовому засіданні 01.12.2022р. в ГСЛО, включаючи час добирання та очікування такого (судове засідання не відбулось з незалежних від представника причин) тривалістю 0,5год. вартістю 1700грн./год. на суму 850грн.; представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 14.12.2022р. в ГСЛО, включаючи час очікування, підготовки, добирання представника до такого тривалістю 1год. вартістю 1700грн./год. на суму 1700грн.; підготовка заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката тривалістю 1,5год. вартістю 1700грн./год. на суму 2250грн. Розмір винагороди за надану правову допомогу (послуги правового характеру), відповідно до укладеного між сторонами договору, становить 5100грн. без ПДВ.
Вказаний Акт підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.
15.12.2022р. Виконавцем виставлено Клієнту до оплати Рахунок №2855 на оплату за надану правову допомогу по договору №744-01/07/22 від 01.07.2022 року про надання правової допомоги у справі №914/2005/22 на суму 5100грн.
Платіжним дорученням від 21.12.2022р. №265 Клієнтом сплачено на користь Виконавця 5100грн. Призначення платежу: «Оплата за надану правову допомогу згідно дог.№ 744-01/07/22 від 01/07/22р. рах.№ 2855 від 15/12/22. Без. ПДВ.».
Левкович Т.В. є адвокатом та представником Відповідача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією ордера від 18.10.2022р. серії ВС №1165857.
Позивач у надісланій 05.01.2023р. за вх. №316/23 на електронну адресу суду Заяві від 05.01.2023р. вих. №05/01 зазначає, що станом на дату складання вказаної заяви Позивач не отримував на свою адресу доказів обґрунтування розміру судових витрат від Відповідача, а відтак не має об`єктивної змоги надати оцінку доказам Відповідача.
Окрім того, Позивач зазначає, що положеннями ст.130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат. Так, ч.5 чт.130 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За змістом цієї норми однією із умов для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, мають бути необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом. Тобто стягнення (з позивача) компенсації понесених (відповідачем) витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. В силу положень статті 74 ГПК України обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. А тому, стороні/особі, що заявляє про компенсацію здійснених нею витрат, внаслідок необґрунтованих дій іншої сторони необхідно довести, які саме необґрунтовані дії іншої сторони були ним вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується тощо. (Правову позицію викладено у постанові Верховного Суду №904/9024/16 від 16.06.2021).
Враховуючи вищевикладене, Позивач зазначає, що, оскільки ухвалою суду від 14.12.2022р. позовну заяву ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ АВ» залишено без розгляду, за заявою його представника, то Відповідачу, який заявив про стягнення на його користь судових витрат на правничу допомогу, необхідно довести які саме необґрунтовані дії були вчинені Позивачем в ході розгляду даної справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.
Посилання на те, що внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач з метою захисту своїх прав був вимушений звернутися за правовою допомогою, у зв`язку з чим поніс матеріальні витрати, не дає підстав для висновку, що спір у даній справі виник внаслідок саме неправильних дій позивача, вчинених ним відомо з такою метою.
До того ж, необхідно зважити на мету подання заяви про залишення позову без розгляду, яку було визначено представником Позивача під час судового розгляду 14.12.2022р. та яка є цілком законною та аргументованою, оскільки, виходячи з положень статей 2, 4, 14, 226, 130 ГПК України, з яких вбачається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Подання заяви про залишення позову без розгляду є практичною реалізацією принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В доповнення Позивач зазначає, що Відповідач після отримання позовної заяви, не здійснив жодних дій з метою встановлення факту відкриття провадження у справі, внаслідок чого не з`являвся до судових засідань. Відповідач відвідав два судових засідання в яких жодним чином не висловив свою правову позицію та склав один процесуальний документ. Також, в провадженні Господарського суду Львівської області перебувають справи щодо стягнення заборгованості з Відповідача за договорами поставки, що свідчить про систематичне не виконання Відповідачем своїх зобов`язань.
Представник Відповідача в судовому засіданні проти поданої заяви заперечив, зазначив, що матеріалами справи, зокрема додатками до позовної заяви та відзиву на позовну заяву підтверджується недобросовісність дій Позивача щодо пред`явлення необґрунтованого позову, а також та необґрунтованість дій Позивача щодо ненадання всіх наявних доказів, на які посилався як на підставу заявленого позову, в тому числі підписаних Сторонами актів звірки взаємних розрахунків.
У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).
Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст.ст.73, 74 ГПК України).
Згідно з ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).
Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.
Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.
Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною третьою вказаної статті встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.126 ГПК України).
Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.п.6, 9 ст.1 Закону).
Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п.2 ч.1 ст.1 Закону).
Згідно ст.6 Закону адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно Законом "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до ч.3 ст.4, ч.1 ст.13 Закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Приписами ст.26 Закону визначені підстави для здійснення адвокатської діяльності. Зокрема, зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно п.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Суд звертає увагу на те, що в рішенні Національної асоціації адвокатів України від 04-05.07.2014р. №61 «Про надання роз`яснень щодо інформації, яка зазначається в ордері адвоката та можливості його подання у декілька установ» зазначено, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у статті 26 визначив підстави для здійснення адвокатської діяльності. Так, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути, зокрема, ордер (частина 2 ст.26 Закону).
Згідно з положеннями вищезазначеної статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Рішенням Ради адвокатів України №36 від 17.12.2012р. затверджено Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, яке встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

Згідно ст.30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також звертає увагу на те, що у разі встановлення клієнтом і адвокатом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних при наданні послуг правничої допомоги не є необхідним. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020р. у справі №640/18402/19.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст.627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Аналогічна правова позиція - постанова Верховного Суду №918/1045/20 від 28.09.2021р.

Крім того метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утриматися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24.01.2022р. у справі №911/2737/17.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції Верховного Суду (постанови №904/8308/17 від 05.06.2018р. та №915/237/18 від 01.08.2019р.) розмір судових витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що були присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною чи її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

Згідно позиції ЄСПЛ заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим ("Гімайдуліна і інші проти України", "Баришевський проти України"). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України", за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії", за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у додатковій ухвалі від 21.07.2020р. у справі № 915/1654/19.

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 18.12.2019р. у справі №910/13731/18, відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №922/902/19 від 10.12.2019р., №922/1897/18 від 12.12.2019р. та №903/125/19 від 20.12.2019р.

Поряд з цим суд зазначає, що згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України.

Зокрема відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/ дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.5-7, 9 ст.129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Суд зазначає, що Позивач в обґрунтування заявленого позову покликався на неналежне виконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань з оплати поставленого Позивачем в період з 18.01.2022р. по 23.02.2022р. за Договором поставки від 01.07.2021р. №19/7 товару.

В той же час, як вбачається із долученого Відповідачем до відзиву на позовну заяву від 01.11.2022р. б/н (вх. №22999/22 від 04.11.2022р.) Акту звірки взаєморозрахунків від 31.03.2022р. №8622303 за період з 04.01.2022р. по 15.03.2022р. станом на 31.03.2022р. сальдо по дебету на користь Позивача складало 518906,85грн.

Актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2022р. №8622306 Відповідач підтверджував, що за період з 11.05.2022р. по 30.06.2022р. станом на 30.06.2022р. сальдо по дебету на користь Позивача складало 86976,65грн.

Актом звірки взаєморозрахунків від 30.09.2022 №8622309 Відповідач підтверджував, що станом на 30.09.2022р. сальдо по дебету на користь Позивача складало 0,05грн.

Вказані Акти звірки взаєморозрахунків підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч.2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відтак, з врахуванням дати підписання Сторонами, в тому числі Позивачем, Актів звірки взаєморозрахунків від 31.03.2022р. №8622303, від 30.06.2022р. №8622306 та від 30.09.2022р. №8622309, а також дати подання Позивачем позовної заяви від 19.08.2022р. вих. №19082022 до господарського суду (26.08.2022р.) суд зазначає про необґрунтованість дій Позивача щодо неподання до господарського суду наявних у Позивача (з врахуванням поданих Відповідачем копій та відсутності заперечень Позивача щодо обставини підписання таких) оригіналів або належним чином засвідчених копій Актів звірки взаєморозрахунків від 31.03.2022р. №8622303, від 30.06.2022р. №8622306 та від 30.09.2022р. №8622309, заявлення позову з підстав, що не відповідають відображеним у вказаних Актах даним бухгалтерського обліку Позивача, а також недобросовісність дій Позивача щодо пред`явлення необґрунтованого позову.

При цьому суд звертає увагу на безпідставність та необґрунтованість доводів Позивача про неотримання станом на час складення Заяви від 05.01.2023р. вих. №05/01 доказів в обґрунтування розміру понесених Відповідачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, внаслідок чого Позивач позбавлений можливості надати оцінку таким доказам з огляду на те, що вказані докази разом із заявою Відповідача від 19.12.2022р. б/н про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката надіслано 19.12.2022р. на адресу місцезнаходження Позивача, проте, з 23.12.2022р. вказане рекомендоване відправлення перебуває в точці видачі/доставки, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №317 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Відтак, з врахуванням недоведення Позивачем належними засобами доказування обставини неможливості отримання поштової кореспонденції у відділенні поштового зв`язку за місцем знаходження Позивача, суд зазначає, що неотримання Позивачем доказів обґрунтування розміру понесених Відповідачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги зумовлено виключно суб`єктивною поведінкою Позивача, а відтак, Позивач, в силу приписів ч.4 ст.13 ГПК України, Позивач самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши подані Відповідачем докази в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що подані Відповідачем в обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу докази в своїй сукупності підтверджують дійсність, необхідність та розумність таких витрат в розмірі 16150грн. для забезпечення належного захисту прав Відповідача під час розгляду справи №914/2005/22 Господарським судом Львівської області.

Суд також звертає увагу на те, що Позивачем не подано жодних доказів в спростування обставин дійсності, необхідності та розумності понесених Відповідачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, а відтак, не доведено в порядку ч.5 ст.126 ГПК України належними засобами доказування неспівмірності здійснених Відповідачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а також не заявлено клопотання про зменшення судових витрат Позивача на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.221 ГПК України у випадку, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог; у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи в власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

При цьому, суд зазначає, що приписами ч.5 ст.130 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.6 ст.130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, зокрема викладені в мотивувальній частині ухвали Господарського суду Львівської області від 14.12.2022р. у цій справі висновки суду щодо розподілу судових витрат в частині витрат Позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви до суду з врахуванням результату вирішення спору, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд встановив доведеність, дійсність, необхідність та розумність понесення Відповідачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 16150грн., та, беручи до уваги необґрунтовані дії Позивача щодо неподання до господарського суду наявних у Позивача (з врахуванням поданих Відповідачем копій та відсутності заперечень Позивача щодо обставини підписання таких) оригіналів або належним чином засвідчених копій Актів звірки взаєморозрахунків від 31.03.2022р. №8622303, від 30.06.2022р. №8622306 та від 30.09.2022р. №8622309, заявлення позову з підстав, що не відповідають відображеним у вказаних Актах даним бухгалтерського обліку Позивача, а також недобросовісність дій Позивача щодо пред`явлення необґрунтованого позову, а також недоведеність Позивачем неспівмірності здійснених Відповідачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд дійшов висновків про те, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ від 19.12.2022р. б/н (вх. №4278/22 від 21.12.2022р.) про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката слід задоволити, стягнути з Позивача на користь Відповідача 16150грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.9, п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76-79, 80, 81, 86, 120, 121, 123, 124, 126, 129, 130, 202, 216, 221, 222, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ від 19.12.2022р. б/н (вх. №4278/22 від 21.12.2022р.) про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АВ (52500, Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Каштанова, буд.18-В, кім.9; ідентифікаційний код: 40975633) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ (79069, Львівська область, м.Львів, вул.Шевченка Т, буд.313, корп.8, офіс 160; ідентифікаційний код: 40110917) 16150грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

3. Наказ видати після набрання додатковою ухвалою законної сили.

4. Додаткова ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

5. Додаткова ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст додаткової ухвали складено 10.01.2023р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.