ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" січня 2023 р. Cправа № 902/1180/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" (вул. Острозького, 39, м. Вінниця, 21009)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" (вул. Пирогова, буд 346А, м. Вінниця, 21008)

про стягнення 49730,97 грн. заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" про стягнення заборгованості у розмірі 49 730,97 грн, з яких 40 000,00 грн. - основного боргу, 8 721,65 грн - інфляційних втрат та 1 009,32 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору переведення боргу №1 від 30.04.2021, в частині сплати плати за переведення боргу.

Ухвалою суду від 16.11.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1180/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала направлена сторонам на вказані в позовній заяві адреси електронної пошти.

Крім того, ухвала направлена на адресу відповідача зазначену у Витязі з ЄДРЮО ФОП ГФ: вул. Пирогова, буд 346А, м. Вінниця, 21008. Конверт з ухвалою повернуто до суду 26.12.2022 з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Листом Міністерства юстиції України від 06.08.2014 р. № 404-0-2-14/8.1 «Щодо визначення терміну "місцезнаходження юридичної особи"» повідомлено, що згідно зі статтею 17 Закону в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - ЄДР) щодо юридичної особи мають міститися відомості, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до частини першої вищезазначеної статті Закону відомості про юридичну особу включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору. Форми реєстраційних карток, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2011 року № 3178/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2011 року за № 1207/19945, містять поля для зазначення відомостей про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до статті 1 Закону місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Водночас статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Слід враховувати, що норми чинного законодавства оперують поняттями "місцезнаходження юридичної особи" і не містять визначень щодо "фактичної" чи "юридичної" адреси юридичної особи. Законом України від 3 березня 2005 року № 2452 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до статті 88 Цивільного кодексу України, частин другої та четвертої статті 57 Господарського кодексу України, які передбачають виключення відомостей про місцезнаходження юридичної особи із переліку відомостей, що мають обов`язково міститися в установчих документах юридичної особи. При цьому частиною першою статті 88 Цивільного кодексу України передбачено, що у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом. Вимоги до змісту статуту господарського товариства встановлені статтею 4 Закону України "Про господарські товариства", відповідно до положень якої відомості про місцезнаходження товариства мають міститися в установчих документах. Водночас частиною третьою статті 8 Закону встановлено, що установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом. Відповідальність за відповідність установчих документів законодавству несуть засновники (учасники) юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 27 Закону однією з підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, які застосовуються і при державній реєстрації змін до установчих документів, є, зокрема, невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону.

Ураховуючи вищевикладене, у разі відсутності в установчих документах товариства відомостей про його місцезнаходження державний реєстратор відмовляє у проведенні державної реєстрації юридичної особи (змін до установчих документів) на підставі невідповідності установчих документів вимогам частини третьої статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Відповідно до ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Богатир» (відповідач, в договорі Первісний Боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" (позивач, в договорі Новий Боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР БАР» (в договорі Кредитор) укладено Договір про переведення боргу № 1, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах встановлених цим Договором. Первісний Боржник, який має заборгованість перед Кредитором відповідно до Договору складського зберігання № 11 від « 02» липня 2018 р. переводить, а Новий Боржник приймає до виконання Заборгованість Первісного Боржника перед Кредитором у встановленому цим Договором порядку.

Заборгованість з повернення позики Первісного Боржника по Договору складського зберігання від « 02» липня 2018 р. (надалі по тексту іменується як «Основний договір»), що переводиться до Нового Боржника за цим Договором загалом становить 40 000 грн. (п. 1.2 Договору про переведення боргу).

Кредитор не заперечує проти заміни Первісного Боржника Новим Боржником в Основному договорі в частині Боргу і, підписуючи цей Договір, надає свою згоду на відповідне переведення Боргу в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Борг вважається переведеним на Нового Боржника, який набуває статусу зобов`язаної особи перед Кредитором з моменту підписання цього Договору. Новий Боржник, підписуючи цей Договір, підтверджує, що йому передана вся необхідна інформація (документація), пов`язана із Основним договором, зокрема, і та, що стосується спорів і суперечностей за Основним договором між Первісним Боржником та Кредитором (п. 1.3 - 1.5. Договору про переведення боргу).

Розділом 2. Договору про переведення боргу визначено порядок погашення Заборгованості Новим Боржником, а саме: Сторони погодили та встановили цим Договором, що Заборгованість підлягає оплаті Кредитору Новим Боржником в строк не пізніше « 31» липня 2021 року.

А розділом 3 Договору про переведення боргу визначено плату за прийняття Заборгованості Новим Боржником, а саме за переведення Боргу за Основним договором Первісний Боржник сплачує Новому Боржнику грошову суму в розмірі 40 000 грн. Первісний Боржник зобов`язується оплатити Новому Боржнику, встановлену пунктом 3.1. цього Договору, грошову суму в строк не пізніше « 31» грудня 2021 року.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п. 5.1. Договору про переведення боргу).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по Договору (п. 6.1. Договору про переведення боргу).

Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором про переведення боргу в установлений договором строк не виконав, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення 40 000,00 грн. - основного боргу, 8 721,65 грн - інфляційних втрат та 1 009,32 грн - 3% річних.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, у зв`язку з укладенням Договору №1 від 30.04.2021 про переведення боргу за Договором складського зберігання від 02.07.2018 з моменту підписання сторонами вказаного договору відбулась заміна боржника у зобов`язанні, а саме заміна первісного боржника (відповідача) на нового боржника (позивача) у зобов`язанні щодо сплати кредитору (ТОВ "АГРОДАР БАР") боргу у розмірі 40 000,00 грн. в строк до 31 липня 2021 року.

Сплата позивачем кредитору (ТОВ "АГРОДАР БАР") боргу у розмірі 40 000,00 грн. в строки визначені в договорі підтверджується платіжними дорученнями №156 та №157 від 22.07.2021 на загальну суму 40 000,00 грн.

При цьому, Первісний боржник (відповідач) мав сплатити грошову суму Новому боржнику (позивачу) в розмірі 40 000,00 грн в строк до 31 грудня 2021.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №1 від 30.04.2021 про переведення боргу в сумі 40 000,00 грн.

В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" основної заборгованості у розмірі 40 000,00 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 8 721,65 грн - інфляційних втрат та 1 009,32 грн - 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок заявлених до 8 721,65 грн - інфляційних втрат та 1 009,32 грн - 3% річних помилки не виявив, а тому заявлені позивачем вимоги, є такими що передбачені договором та законом.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 42, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 120, 129, 165, 178, 219, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" (вул. Пирогова, буд 346А, м. Вінниця, 21008, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" (вул. Острозького, 39, м. Вінниця, 21009, ) 40 000,00 грн. основного боргу; 8 721,65 грн - інфляційних втрат; 1 009,32 грн - 3% річних та 2481,00 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом та на відомі суду адреси електронної пошти позивача - , відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України).

Повне рішення складено 17 січня 2023 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Острозького, 39, м. Вінниця, 21009)

3 - відповідачу (вул. Пирогова, буд 346А, м. Вінниця, 21008)