ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/600/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання: Стретович Н. К.

за участю представників сторін:

від позивача: Ратушинська І. О., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1023769 від 25.04.2022

від відповідача: Пантєєв І. О., довіреність від 24.05.2022 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Атлант Фінанс"

про стягнення 1484721,13 грн

У засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду та повідомлено дату складення повного рішення відповідно до ст. 238 ГПК України.

ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до ТОВ "Атлант Фінанс" про стягнення 1835562,96 грн, з яких 302396,30 грн інфляційних втрат, 36739,64 грн 3% річних, 1052525,49 грн штрафу, 443901,53 грн пені, а також судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по сплаті орендної плати за договором про відступлення прав та обов`язків від 28.07.2017 за договором оренди нежитлових приміщень від 13.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Товянським С. Я. та зареєстрованим за №5625.

Ухвалою від 06.09.2022 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 04.10.2022 о 10:30 (а. с. 65).

Ухвалою від 04.10.2022 господарський суд розгляд справи у підготовчому провадженні відклав на 01.11.2022 о 12:00 (а. с. 128).

Ухвалою від 01.11.2022 господарський суд продовжив підготовче провадження у справі по 05.12.2022, призначив підготовче засідання на 29.11.2022 о 11:30 (а. с. 143).

03.11.2022 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 02.11.2022 на суму 350805,83 грн (а. с. 146 - 150), яку ухвалою від 03.11.2022 господарський суд призначив до розгляду в тому ж судовому засіданні.

Ухвалою від 29.11.2022 господарський суд вказану заяву позивача задовольнив, зменшив позовні вимоги в частині стягнення 350805,83 грн штрафу; постановив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 1484721,13 грн, з яких 302396,30 грн інфляційних втрат, 36739,64 грн 3% річних, 701683,66 грн штрафу, 443901,53 грн пені, а також судових витрат (а. с. 158).

Іншою ухвалою від 29.11.2022 господарський суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 159).

До суду від сторін надійшли промови у судових дебатах в письмову вигляді: 14.12.2022 - від позивача (а. с. 177-182); 26.12.2022 - від відповідача (а. с. 189-191).

Ухвалою від 23.12.2022 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 10.01.2023 о 09:30 (а. с. 193).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в засіданні суду 23.12.2022 промови сторін у судових дебатах, з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Обставини, встановлені Господарським судом Житомирської області при винесенні рішення від 01.08.2022 у справі №906/255/22 (а. с. 116 - 123):

- 13.10.2009 між ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат" (орендодавець) і ТОВ "Адвентіс" (орендар) укладено договір оренди нежитловий приміщень, посвідчений 13.10.2009 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Товянським С. Я. за реєстровим №5625 (далі - договір оренди), за умовами якого в оренду було передано частини 1 та 2 поверхів будівлі ТЦ (літера А), яка включає сукупність нежилих приміщень; загальна площа об`єкта оренди складає 8320 кв. м.;

- за п. 2.3.4 договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів, інших платежів, передбачених договором оренди, відповідно до умов договору;

- об`єкт оренди - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, загальною площею 8320 кв. м., було передане в оренду за актом приймання-передачі об`єкта оренди від 13.10.2009;

- 26.06.2014 ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат", ТОВ "Адвентіс" та ТОВ "Група Рітейлу України" підписано договір про внесення змін до договору оренди, яким викладено преамбулу та реквізити сторін договору оренди в новій редакції, сторонами договору вказано: ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат" (орендодавець) та ТОВ "Група Рітейлу України" (орендар);

- 28.07.2017 між ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат" (орендодавець), ТОВ "Група Рітейлу України" (попередній орендодавець) та ТОВ "Атлант Фінанс" (новий орендар) укладено договір про відступлення прав та обов`язків (відступлення прав вимоги та переведення боргу) за договором оренди, за п. 1.1 якого попередній орендар відступає (передає) всі права та обов`язки за договором оренди (в тому числі право вимоги оренди (найму) об`єкта оренди - як цей термін визначено в договорі оренди) укладеного між попереднім орендарем та орендодавцем, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки попереднього орендаря, в обсязі та на умовах визначених договором оренди;

- договором про внесення змін до договору оренди від 28.07.2017, ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат" та ТОВ "Атлант Фінанс" внесено зміни до договору оренди, вказано, що загальна площа об`єкта оренди становить 8512 кв. м.;

- відповідно до п. 5.1 договору оренди (в редакції договору від 28.07.2017), орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах і строки, обумовлені договором, додатками №4, 5, що є його невід`ємною частиною;

- за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату (що складається з основної і додаткової орендної плати), розрахованої згідно з додатком №5; сплачує орендодавцеві витрати на комунальні платежі в об`єкті оренди, в порядку та розмірах, визначених в додатку №4 до договору; сплачує орендодавцеві експлуатаційні витрати в порядку і розмірах, визначених в додатку №5 та договором;

- пунктом 5.4.1 договору оренди (в редакції договору від 28.07.2017) встановлено, що основна орендна плата, розрахована згідно з додатком №5, сплачується орендарем щомісячно, авансом, не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, що передує оплачуваному місяцю, на підставі рахунку, що має бути наданий орендодавцем орендарю не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, що передує оплачуваному місяцю; в разі не отримання протягом вказаного строку рахунку орендодавця, орендар самостійно розраховує та сплачує основну орендну плату згідно з додатком №5 на банківські реквізити орендодавця, визначені в цьому договорі та/або останньому письмовому повідомленні орендодавця щодо їх зміни;

- додатком №5 до договору (в редакції договору від 28.07.2017) сторони погодили порядок розрахунку основної орендної плати за формулою: орендна плата = пл. приміщення х орендна ставка х К х Індекс І + ПДВ; орендна ставка - 129,50 грн;

- 28.07.2017 сторони підписали акт прийому-передачі приміщення в оренду орендодавець (ПАТ "Житомирський меблевий комбінат") передав, а орендар (ТОВ "Атлант Фінанс") прийняв в оренду частину нежитлового приміщення, а саме: додаткову площу об`єкту оренди в загальному розмірі 192,0 кв. м., яке розташоване в будівлі ТЦ (літера А-1) за адресою: Україна, місто Житомир, вул. Київська, 77;

- 01.10.2020 ТОВ "Атлант Фінанс" (орендодавець) та ТОВ "Ашан Україна Гіпермаркет" (орендар) був укладений договір суборенди №01/10/2020-Жт, за яким в суборенду було передано частину приміщення першого та другого поверхів будівлі ТЦ (літера А-1), яка включає в себе сукупність нежилих приміщень, позначених в матеріалах технічної інвентаризації, із загальною площею об`єкта оренди 8512 кв. м.;

- об`єкт оренди було передано в суборенду на підставі акту приймання-передачі від 01.10.2020;

- позивач на виконання умов договору оренди (із змінами) виставив відповідачу рахунки на сплату орендної плати: від 14.03.2022 - за квітень 2022 року в сумі 1743746,84 грн та від 13.04.2022 - за травень 2022 року в сумі 1764671,45 грн;

- відповідач вказані рахунки не оплатив та листом від 20.04.2022, №20/04Ж повідомляв позивача про наявність форс-мажорних обставин, що унеможливлюють виконання зобов`язань із оплати орендної плати за договором оренди з посиланням на довідку ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1; однак, доказів надіслання вказаного листа матеріали справи №906/255/22 не містять.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.08.2022 у справі №906/255/22 стягнуто з відповідача на користь позивача 3508418,29 грн боргу з орендної плати та 52626,27 грн судового збору (а. с. 116 - 123).

2. Фактичні обставини справи №906/600/22 та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви станом на дату її складення (11.08.2022) ТОВ "Атлант Фінанс" 3508418,29 грн боргу з орендної плати не сплатив, тому позивач звернувся з позовом про стягнення 302396,30 грн інфляційних втрат, 36739,64грн 3% річних, 1052525,49грн штрафу, 443901,53 грн пені та судових витрат.

В обгрунтуванні позовних вимог позивач посилається на п. 10.2, 10.2.1.1-10.2.1.2 договору оренди, якими передбачено відповідальність для орендаря за прострочення виконання грошових зобов`язань, а саме нарахування останньому пені та штрафу, та на ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

У відзиві на позовну заяву від 23.09.2022 (а. с. 67-106) відповідач зазначає про виникнення форс-мажорних обставин (військові дії та введення воєнного стану на території України), що унеможливлювали виконання договірних зобов`язань по сплаті орендної плати за квітень, травень 2022 р. за договором оренди, що підтверджується сертифікатами Київської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини, виданих ТОВ "Атлант Фінанс" та ТОВ "Ашан Україна Гіпермаркет", з яким у відповідача укладено договір суборенди №01/10/2020-Жт від 01.10.2020. Крім того, відповідач доводить, що листом від 20.04.2022 №20/04Ж повідомляв позивача про наявність вказаних форс-мажорних обставин з посиланням на довідку ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, а також надав суду докази погашення боргу з орендної плати за квітень, травень 2022 р. ТОВ "Атлант Фінанс" з посиланням на п. 11.1, 11.2 договору оренди, якими передбачено звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у випадку настання обставин непереборної сили, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив від 03.10.2022 (а. с. 110-124) позивач заперечує доведення відповідачем впливу обставин непереборної сили на реальну можливість виконання зобов`язань за договором оренди та зазначає, що в квітні, травні 2022 р. на території м. Житомира не велися активні бойові дії та не вводилася заборони на роботу суб`єктів господарювання, які реалізують продукти харчування, а відповідач та його суборендар протягом всього періоду запровадження воєнного стану в Україні продовжували користуватись приміщенням об`єкту оренди; позивач також доводить, що несплата суборендарем коштів за договором суборенди не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором оренди.

У запереченнях на відповідь на відзив від 06.10.2022 (а. с. 131-138) відповідач не погодився з доводами позивача та навів твердження аналогічні доводам у відзиві на позовну заяву; крім того, заявив клопотання про зменшення розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат на 90% від заявлених позивачем сум; щодо зменшення 3% річних відповідач посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Ухвалою від 29.11.2022 господарський суд заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог задовольнив, зменшив позовні вимоги в частині стягнення 350805,83 грн штрафу; постановив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 302396,30 грн інфляційних втрат, 36739,64 грн 3% річних, 701683,66 грн штрафу, 443901,53 грн пені, а також судових витрат (а. с. 158).

3. Щодо обгрунтованості позовних вимог про стягнення 443901,53 грн пені та 701683,66 грн штрафу.

Згідно з п. 10.2 договору оренди у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати або компенсації комунальних та експлуатаційних платежів, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожен день прострочки.

За п. 10.2.1.1 договору оренди до орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань у вигляді штрафу у розмірі 20% від простроченої суми грошового зобов`язання, якщо період прострочення перевищує 20 календарних днів, сума боргу перевищує 100 грн.

У свою чергу, відповідач у поданих процесуальних заявах доводить, що на підставі п. 11.1 договору оренди, яким передбачено звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором, у випадку якщо це сталося внаслідок обставин непереборної сили, які безпосередньо вплинули на виконання даного договору, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Укладаючи договір оренди сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, розмір орендної плати, строк виконання та штрафні санкції.

Відповідач, у свою чергу, уклавши 28.07.2017 із ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат" та ТОВ "Група Рітейлу України" договір про відступлення прав та обов`язків за договором оренди, прийняв на себе зобов`язання за визначеним договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені контрактом строки надання послуг.

Тому суд вважає, що відповідач не довів вплив обставин непереборної сили на реальну можливість виконання зобов`язань за договором оренди, оскільки несплата суборендарем коштів за договором суборенди не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань перед позивачем за договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось раніше сторони у договорі оренди визначили відповідальність для орендаря за прострочення виконання грошових зобов`язань, а саме нарахування останньому пені та штрафу.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

За порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не установлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, за ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах КГС у складі Верховного суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17.

Пунктом 5.4.1 договору оренди (в редакції договору від 28.07.2017) встановлено, що основна орендна плата, розрахована згідно з додатком №5, сплачується орендарем щомісячно, авансом, не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, що передує оплачуваному місяцю, на підставі рахунку, що має бути наданий орендодавцем орендарю не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, що передує оплачуваному місяцю; в разі не отримання протягом вказаного строку рахунку орендодавця, орендар самостійно розраховує та сплачує основну орендну плату згідно з додатком №5 на банківські реквізити орендодавця, визначені в цьому договорі та/або останньому письмовому повідомленні орендодавця щодо їх зміни.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 443901,53 грн.

Суд здійснив розрахунок пені позивача за виставленими рахунками-фактурами, з урахуванням ч. 1 ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України, та встановив таке:

1) за №77769 від 14.03.2022 на суму 1743746,84 грн період прострочення: з 22.03.2022 (останній день строку виконання зобов`язання - 20.03.2022 (неділя)) до 10.08.2022, пеня - 234569,78 грн;

2) за №77789 від 13.04.2022 на суму 1764671,45 грн період прострочення: з 20.04.2022 до 10.08.2022, пеня - 208376,27 грн.

З огляду на викладене, обгрунтованою до стягнення є пеня у розмірі 442946,05грн згідно з розрахунком суду.

ПрАТ "Житомирський меблевий комбінат", з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, заявляє вимогу про стягнення з ТОВ "Атлант Фінанс" 701683,66 грн штрафу, що складає 20% від сум орендної плати за квітень-травень 2022, визначених у рахунках фактурах №77769 від 14.03.2022 та №77789 від 13.04.2022 (а. с. 45-46).

Разом з тим, суд врахував, що відповідачем у запереченні на відповідь на відзив від 06.10.2022 заявлено клопотання про зменшення розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат на 90% від заявлених позивачем сум та надано копії довідок АТ "Креді Агріколь Банк" про залишок коштів на поточному рахунку відповідача станом на дати виконання зобов`язань за договором оренди.

Крім того, до відзиву від 23.09.2022 додано копії платіжних доручень №2914 та №2915 від 22.08.2022 на підтвердження погашення борг з орендної плати у розмірі 3508418,29 грн (а. с. 80).

Приймаючи рішення в цій частині позову, суд врахував також таке.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому слід взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Разом з тим, ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту наведеної норми вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов`язання відповідачем.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення пені, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін з метою дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що однією із функцій неустойки є компенсаторна функція. Враховуючи подані відповідачем документи, а також те, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру пені та штрафу. Надаючи оцінку наданим доказам у сукупності із об`єктивними обставинами складної економічного ситуації у державі, часу прострочення, виконання зобов`язання боржником зі сплати орендних платежів, суд вважає за необхідне зменшити заявлені розміри пені та штрафу до 10%, скориставшись правом, наданим нормою ч. 3 ст. 551 ЦК України. Тому стягненню підлягає пеня у розмірі 44294,61 грн та 70168,37 грн штрафу.

Вказаний висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 303/2408/16-ц від 16.10.2019.

4. Щодо обгрунтованості позовних вимог про стягнення 36739,64 грн 3% річних та 302396,30 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

За своїми ознаками, 3% річних є платою за користування чужими коштами в період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача, заявленого у запереченні на відповідь на відзив від 06.10.2022, у частині зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних на 90%, оскільки покладені відповідачем в основу свого обгрунтування правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Так, вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, ВП Верховного Суду у справі № 902/417/18 виходила з правовідносин сторін у справі, де сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 90% відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, збільшення сторонами в п. 5.5 договору процентної ставки на рівні 40% та 90% не відповідає принципу справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсотки нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, що підпадає під визначення ч. 3 ст. 549 ЦК України, сторони вже визначили окремо в договорі пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення за той самий період.

У справі №906/600/22 сторони в договорі не передбачили обов`язок орендаря у разі несвоєчасної оплати орендних платежів за договором сплату 3% річних.

В обгрунтуванні позовної вимоги про стягнення 36739,64 грн 3% річних позивач посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами спору у справі №906/600/22 та у справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач в обгрунтування заяви про зменшення розміру 3% річних, не є подібними, оскільки різними є встановлені судами фактичні обставини справ, що сформували зміст спірних правовідносин та вплинули на їх правове регулювання. Отже відсутні підстави для застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, до правовідносин що складись між позивачем та відповідачем у справі, що розглядається.

Дослідивши порядок нарахування позивачем 3% річних, суд, з урахуванням ч. 1 ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України, здійснив їх перерахунок за допомогою правового порталу України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій", відповідно до якого розмір 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, становить 36596,33 грн.

У стягненні 3% річних у сумі 143,32 грн необхідно відмовити.

Під час перевірки розрахунку інфляційних втрат здійсненого позивачем, суд бере до уваги, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, внаслідок чого встановлено, що стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 290066,02 грн.

У стягненні інфляційних втрат у сумі 12330,28 грн необхідно відмовити.

5. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України)

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню на загальну суму 441125,33 грн, з яких 290066,02 грн інфляційних втрат, 36596,33 грн 3% річних, 70168,37 грн штрафу, 44294,61 грн пені.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 631515,29 грн штрафу, 399606,92 грн пені, 143,32 грн 3 % річних та 12330,28 грн інфляційних втрат.

6. Розподіл судового збору між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За п. 1 ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22069,37 грн судового збору.

Питання про розподіл витрат на правову допомогу під час ухвалення рішення судом не розглядалося. Розподіл судових витрат після ухвалення рішення вирішується в порядку ст. 221 ГПК України. З огляду на викладене, слід призначити засідання суду для розгляду питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант Фінанс" (04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, 15А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" (01015, м. Житомир, вул. Лейпцизька, 15, ):

- 290066,02 грн інфляційних втрат;

- 36596,33 грн 3% річних;

- 70168,37 грн штрафу;

- 44294,61 грн пені;

- 22069,37 грн судового збору.

3. У стягненні 631515,29 грн штрафу відмовити.

4. У стягненні 399606,92 грн пені відмовити.

5. У стягненні 143,32 грн 3 % річних відмовити.

6. У стягненні 12330,28 грн інфляційних втрат відмовити.

7. Призначити засідання суду для розгляду питання щодо відшкодування втрат позивача на професійну правничу допомогу на "19" січня 2023 року о 15:30 в приміщенні господарського суду, каб. №108.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.01.23

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу на електронну пошту: та ІНФОРМАЦІЯ_2,

3 - відповідачу на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1