ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Справа № 918/283/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2022 року по справі №918/283/22 (суддя Романюк Р.В.)

час та місце ухвалення рішення: 12 жовтня 2022 року; м. Рівне, вул. Набережна, 26-А; вступна і резолютивна частина проголошена о 14:20 год; повний текст рішення складено 24 жовтня 2022 року

за позовом Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради

до Акціонерного товариства "Укрпошта"

про внесення змін до договору оренди

за участю представників сторін:

від Позивача - Борисова І.В.;

від Відповідача - Кучер О.М..

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (надалі Позивач) звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укрпошта", в якій просило внести зміни до договору оренди нежитлового приміщення №2013 від 17 січня 2013 року зі змінами внесеними додатковими договорами від 30 грудня 2013 року та 12 лютого 2014 року, що передбачені проектом додаткового договору у такій редакції: "1. Пункт 6.2.7 договору оренди від 17 січня 2013 року № 2013 (зі змінами, внесеними додатковим договором від 30 грудня 2013 року, від 12 лютого 2014 року) викласти у наступній редакції: "Укладати договори з відповідними комунальними підприємствами на споживання комунальних послуг (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія і ін.). Самостійно сплачувати за отримані комунальні послуги та технічне обслуговування інженерних мереж. Орендар зобов`язаний укласти договір з ОСББ про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком у розмірі, встановленому рішенням, загальних зборів ОСББ відповідно до пункту 4 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та оплачувати такі витрати. 2. Усі інші умови договору оренди від 17 січня 2013 року № 2013 (зі змінами, внесеними додатковим договором від 30 грудня 2013 року, від 12 лютого 2014 року) залишаються без змін, і сторони підтверджують по них свої зобов`язання. 3. Умови цього додаткового договору застосовуються до відносин, що виникли до його укладення відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, а саме з 1 жовтня 2016 року".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 січня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди № 2013 нежитлового приміщення площею 224,5 кв м за адреесою м. Рівне, вул. Князя Острозького, 4/6 для розміщення відділення Рівненської дирекції Відповідача. Договір укладено на 2 роки 11 місяців. Позивач зазначає, що Закон, який врегулював правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління прийнятий у 2015 році, тобто вже після укладення договору оренди, у зв`язку з цим, для забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку виникла потреба внесення змін до договору оренди.

Позивач вказує, що листом від 2 червня 2021 року за № 08-445 Позивач надіслав проєкт додаткового договору про внесення змін до підпункту 6.2.7 договору оренди в частині укладення договору з ОСББ про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком, проте, Рівненська дирекція Відповідача вважає, що умови договору виконує в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2022 року в справі №918/283/22 в задоволенні позову відмовлено.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання щодо зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин. Суд першої інтснації вказав, що підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 Договору оренди нежитлового приміщення, з урахуванням Додаткового договору від 30 грудня 2013 року, сторони погодили, що орендодавець має право: виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

При цьому місцевий господарський суд зазначив, що Відповідач неодноразово звертався до Позивача з ініціативою врегулювати питання про компенсацію витрат Орендодавця пов`язаних з утриманням орендованого нежитлового приміщення у визначеному Договором порядку (а.с. 94-100), що свідчить про можливість захистити право Позивача (за умов його порушення) у інший спосіб.

Окрім того, місцевий господарський суд зауважив, що відповідно до положень частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили, а отже, за відсутності на те взаємної згоди сторін, пропозиція Позивача поширити зміни до Договору на правовідносини, які виникли до його укладення - з 1 жовтня 2016 року (пункт 3 позовних вимог) судом визнано неправомірною.

За таких обставин, враховуючи те, що Позивачем не доведено факту істотного порушення Відповідачем умов спірного договору оренди, що могло б бути підставою для внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення за ініціативою Позивача, та зважаючи, що запропоновані Позивачем зміни не носять обов`язкового характеру в силу умов укладеного між сторонами правочину чи вимог закону, місцевий господарський суд прийшов до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог.

Не погоджуючи з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 918/283/22 від 12 жовтня 2022 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Скаржник зазначає, що як на підставу свої вимог Позивач покликався на істотну зміну обставин, за яких укладався договір та керувався статею 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін не тільки у разі істотного порушення договору другою стороною, а й в інших випадках, встановлених договором або законом, а також на статею 652 Цивільного кодексу України, у якій законодавчо закріплене право зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Позивач зазначає, що договірні відносини між Позивачем та Відповідачем виникли у 2013 році. Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», на підставі якого Позивач звернувся до Відповідача про внесення відповідних змін, прийнято у 2015 році. Сторони не могли передбачити прийняття цього Закону, в іншому випадку умова про укладення договору на витрати на утримання багатоквартирного будинку та понесення таких витрат було б передбачено в умовах підпункту 6.2.7 договору разом з іншими витратами, які пов`язані із використанням комунального майна орендарем.

Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що на момент укладення договору сторони не могли передбачити, що настане така зміна обставин (прийняття Закону), як і не могли вплинути або запобігти такій зміні (виникнення обов`язку нести витрати по внесках орендарями квартир чи нежитлових приміщень комунальної та державної власності на підставі частини 4 статті 12 Закону). Відсутність у орендаря обов`язку укладення договору на витрати по утриманню багатоквартирного будинку та понесення ним таких витрат порушує майнові інтереси власника майна та його представника. Основним завданням управління комунальною власністю є здійснення заходів щодо ефективного використання комунального майна.

Крім того, Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що надання договору зворотньої сили може мати місце і є необхідним з огляду на ситуацію, що склалася щодо витрат на утримання орендованого майна. Майно весь час перебувало в користуванні орендаря і обов`язок нести зазначені в Законі витрати кореспондувався йому з моменту прийняття такого Закону.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження по даній справі (а.с. 181).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 22 листопада 2022 року від Відповідача надійшов відзив, в котрому Відповідач просив залишити рішення суду без задоволення, а апеляційну скаргу без змін. Відповідач зауважив, що Закон України № 417-УІІІ від 14 травня 2015 року «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» регулює відносини співвласників при відсутності у багатоквартирному будинку ОСББ, оскільки в багатоквартирному будинку по вул. Князя Острозького, буд. 4/6, м. Рівне, створене ОСББ. При цьому відповідач вважає, що в частині виконання рішень зборів співвласників, зокрема щодо сплати внесків на утримання будинку, необхідно керуватися Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року, та звертає увагу, що Відповідач є лише орендарем нежитлового приміщення площею 224,5 кв. м. розташованого в багатоквартирному будинку по вул. Князя Острозького, буд. 4/6, а тому Відповідач не зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів ОСББ, а ОСББ не зможе звертатись до Відповідача з вимогою виконувати рішення зборів ОСББ (а.с. 182-187).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 грудня 2022 року призначено розгляд справи на 11 січня 2023 року об 14:40 год..

В судовому засіданні від 11 січня 2023 року, представники Позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній, просив суд її задоволити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Представник Позивача зазначив, що як на підставу свої вимог Позивач покликався на істотну зміну обставин, за яких укладався договір. При цьрму Позивач керувався статею 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін не тільки у разі істотного порушення договору другою стороною, а й в інших випадках, встановлених договором або законом, а також на статею 652 Цивільного кодексу України, у якій законодавчо закріплене право зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Позивач зазначив, що договірні відносини між Позивачем та Відповідачем виникли у 2013 році. Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», на підставі якого Позивач звернувся до Відповідача про внесення відповідних змін, прийнято у 2015 році. Сторони не могли передбачити прийняття цього Закону, в іншому випадку за твердженням предстаника Позивача, умова про укладення договору на витрати на утримання багатоквартирного будинку та понесення таких витрат було б передбачено в умовах підпункту 6.2.7 договору разом з іншими витратами, які пов`язані із використанням комунального майна орендарем. Позивач зазначив, що на момент укладення договору сторони не могли передбачити, що настане така зміна обставин (прийняття Закону), відсутність у орендаря обов`язку укладення договору на витрати по утриманню багатоквартирного будинку та понесення ним таких витрат порушує майнові інтереси власника майна та його представника. Представник вказав, що дані зміни передбачені саме в договору оренди приміщення, оскільки в підпункті 6.2.7 договору оренди приміщення вже передбачено зобов`язання Відповідача укласти договори на відшкодування комунальних витрат.

В судовому засіданні від 11 січня 2023 року представник Відповідача заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказав, що Закон України від 14 травня 2015 року № 417-УІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» регулює відносини співвласників при відсутності у багатоквартирному будинку ОСББ. Представник Відповідача зазначив, що в частині виконання рішень зборів співвласників, зокрема щодо сплати внесків на утримання будинку, необхідно керуватися Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», при цьому Відповідач є лише орендарем нежитлового приміщення площею 224,5 кв. м. розташованого в багатоквартирному будинку по вул. Князя Острозького, буд. 4/6, а тому Відповідач не зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів ОСББ, які не носять для орендаря зобов`язального характеру, а ОСББ не зможе звертатись до Відповідача з вимогою виконувати рішення зборів ОСББ. Представник Відповдача наголосив, що Відповідач неодноразово звертався до Позивача з листами про врегулювання даних правовідносин в передбачений законом спосіб, оскільки стаття 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не містить способу реалізації та застосування та не передбачає зобов`язального характеру для орендаря оформити такі відносини шляхом укладення договору.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Згідно встановлених судом апеляційної інстанції обставин, з визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 17 січня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 2013 (надалі Договір; 6-7).

За умовами пункту 1.1 Договору, Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення (надалі - Майно), розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Князя Острозького, 4/6 загальною площею 224,5 кв.м, яке перебуває на балансі Позивача. Вартість Майна, визначена відповідно до звіту про оцінку майна, складає 955 350 грн станом на 31 серпня 2012 року.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що напрям використання орендованого Майна: розміщення відділення Рівненської дирекції Відповідача.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору: Відповідач вступає у строкове платне користування майном у строк, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акта прийому - передачі вказаного Майна; передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Відповідача права власності, на це майно, Відповідач користується ним лише протягом строку оренди.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору: строк Договору оренди встановлюється на два роки одинадцять місяців - з 17 січня 2013 року по 16 грудня 2015 року; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або заміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором за умови згоди балансоутримувача; у разі якщо на момент продовження дії Договору оренди остання оцінка майна зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) Договору оренди провадиться оцінка майна.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що орендна плата за цим Договором визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради та встановлюється в сумі 3 181 грн 32 коп. в місяць (розрахунок додається).

Відповідно до пункту 6.2.7 пункту 6.2 Договору, Відповідач зобов`язався: укладати договори з відповідними комунальними підприємствами на споживання комунальних послуг (водопостачання, канадізація, газ, електрична та теплова енергія і ін.). Самостійно сплачувати за отримані комунальні послуги та технічне обслуговування інженерних мереж.

В силу дії підпункту 7.1.1 пункту 7.1 Договору, Позивач має право: виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього Договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього Договору.

За змістом пункту 8.5 Договору передбачено, що Позивач не відповідає за зобов`язаннями Відповідача. Відповідач не відповідає за зобов`язаннями Позивача, якщо інше не передбачено цим Договором. Відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями і за зобов`язаннями, за якими він є правонаступником, виключно власним майном. Стягнення за цими зобов`язаннями не може бути звернене на орендоване майно.

У відповідності до пункту 10.1 Договору, Договір вважається припиненим з моменту закінчення дії Договору при умові наявності заяви однієї із сторін про припинення Договору оренди приміщення не пізніше одного місяця після дня закінчення строку його дії.

Відповідно до акту № 199 від 17 січня 2013 року прийму - передачі нежитлового приміщення на вул. Князя Острозького, 4/6, комісією підтверджено факт передачі нежитлового приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Князя Острозького, 4/6 (площею 224,5 кв.м). Приміщення передані Відповідачу (а.с. 11).

30 грудня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладено додатковий договір до Договору оренди, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Піддубною Л.П. 30 грудня 2013 року, та зареєстровано в реєстрі за № 3336 (надалі Додатковий договір; а.с. 8-9).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Додаткового договору, Позивач передає, а Відповідач приймає в строкове платне користування частину нежитлових приміщень (І поверх), а саме приміщення, позначені в Технічному паспорті 25 квітня 2007 року Рівненським міським бюро технічної інвентаризації: № 1-зал, площею 96,2 кв.м; № 2 - підсобне, площею 7,1 кв.м; № 3 - підсобне, площею 21,7 кв.м; № 4 - приміщення, площею 25,8 кв.м; № 5 - щитова, площею 3,1 кв.м; № 6 - коридор, площею 16,2 кв.м; № 7 - приміщення, площею 31,1 кв.м; № 22 - туалет, площею 2,0 кв.м; № 23 - умивальник, площею 1,8 кв.м; № 19 - коридор, площею 12,5 кв.м; № І (1/2) - тамбур, площею 2,2 кв.м; № ІІ (1/2) - коридор, площею 4,8 кв.м (надалі - Майно), розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Князя Острозького, будинок номер 4/6 (чотири/шість), загальною площею 224,5 (двісті двадцять чотири цілих п`ять десятих) кв.м, які перебувають на балансі Позивача. Вартість Майна, визначена відповідно до звіту про оцінку майна, складає 955 350 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок станом на 31 серпня 2012 року. Напрям використання орендованого Майна: розміщення відділення Рівненської дирекції Відповідача.

В силу дії пункту 1.3 Додаткового договору, ці нежитлові приміщення (І поверху) належать Позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (ЯЯЯ № 468105), видане Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 12 листопада 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 253 від 20 вересня 2005 року, зареєтрованого у Комунальному підприємстві Рівненському міському бюро технічної інвентаризації 12.11.2007 року в книзі 16, номер запису 164-2418, реєстраційний № 20977552, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 30 грудня 2013 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Піддубною Л.П., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна про реєстрацію права власності № 15723840 від 30 грудня 2013 року.

Пунктами 3.1, 3.2 Додаткового договору передбачено, що строк Договору оренди встановлюється тривалістю десять років - з "30" грудня 2013 року по "30" грудня 2023 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або заміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором за умови згоди балансоутримувача. У разі якщо на момент продовження дії Договору оренди остання оцінка майна була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) Договору оренди провадиться оцінка майна.

Згідно з пунктами 4.1, 4.4 Додаткового договору: орендна плата за цим Договором визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради та встановлюється в сумі 3 181 грн 32 коп. в місяць (розрахунок додається); орендна плата сплачується Відповідачем до 20 числа поточного місяця.

Відповідно до підпункту 6.2.7 пункту 6.2 Додаткового договору, Відповідач зобов`язався: укладати Договори з відповідними комунальними підприємствами на споживання комунальних послуг (водопостачання, канадізація, газ, електрична та теплова енергія і ін.); самостійно сплачувати за отримані комунальні послуги та технічне обслуговування інженерних мереж.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 Додаткового договору визначено, що Позивач має право: виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього Договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов Договору.

В силу дії пункту 8.5 Додаткового договору сторони передбачили, що Позивач не відповідає за зобов`язаннями Відповідача. Відповідач не відповідає за зобов`язаннями Позивача, якщо інше не передбачено цим Договором. Відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями і за зобов`язаннями, за якими він є правонаступником, виключно власним майном. Стягнення за цими зобов`язаннями не може бути звернене на орендоване майно.

Даний договір вважається припиненим з моменту закінчення дії Договору при умові наявності заяви однієї із сторін про припинення договору оренди приміщення не пізніше одного місяця після дня закінчення строку його дії.

12 лютого 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено додатковий договір до Договору, відповідно до пункту 1 якого, сторони вирішили укласти додатковий договір до Договору оренди (викладений у новій редакції 30 грудня 2013 року) про наступне: звільнити Відповідача від сплати орендної плати на період з 11 лютого 2014 року по 10 серпня 2014 року включно.

Відповідно до пунктів 1.2 та 1.5 Положення про Відповідача № 1187 від 5 лютого 2019 року, Відповідач діє в структурі Товариства відповідно до наказів: Українського об`єднання поштового зв`язку - від 24 червня 1998 року № 202 "Про реорганізацію державних підприємств поштового зв`язку" та від 2 листопада 1998 року № 370 "Про реорганізацію державних підприємств поштового зв`язку"; ПАТ "Укрпошта" від 1 березня 2017 року № 220 "Про організаційні заходи, пов`язані з утворенням публічного акціонерного товариства "Укрпошта" та АТ "Укрпошта" від 27 грудня 2018 року № 1484 "Про організаційні заходи, пов`язані зі зміною типу акціонерного товариства" і здійснює свою діяльність на території Рівненської області. Філія не є юридичною особою і здійснює свою діяльність від імені Товариства в межах повноважень, наданих їй Товариством і закріплених цим Положенням.

Відповідно до абзацу 1 пунктів 1.1, 1.3 Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 22 червня 2021 року № 333, Акціонерне товариство "Укрпошта" утворене Міністерством інфраструктури України шляхом реорганізації (перетворення) Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 березня 2011 року № 265-р "Питання управління Міністерством інфраструктури об`єктами державної власності" належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, та утвореного наказом Державного комітету зв`язку України від 15 червня 1998 року № 93 "Про реорганізацію об`єднання поштового зв`язку "Укрпошта" шляхом реорганізації Українського державного об`єднання поштового зв`язку "Укрпошта". Товариство є правонаступником Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (ідентифікаційний код 21560045).

2 червня 2021 року Позивач звернувся з листом до Відповідача з проханням в двадцятидений строк підписати договір, про час та дату нотаріального посвідчення повідомити додатково за вказаним у листі телефоном (а.с. 12).

Відповідач у відповідь на лист № 08-445 від 2 червня 2021 року повідомив Позивача листом вих. № 11-22.2/484 від 2 липня 2021 року про те, що умовами Договору оренди не передбачено обов`язку Відповідача на відшкодування витрат пов`язаних з утриманням спільного майна будинку і прибудинкової території. Разом з тим, у вказаному листі Відповідач пропонував відшкодовувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна безпосередньо Позивачу на підставі договору про відшкодування (а.с. 94-96).

Позивач листом № 08-584 від 27 липня 2021 року, у відповідь на лист Відповідача № 11-22.2/484 від 2 липня 2021 року, відхилив пропозицію щодо відшкодування витрат управління, як балансоутримувача, на утримання орендованого нерухомого майна безпосередньо Позивачу, вказуючи на Закон України "Про оренду державного та комунального майна" та Закон України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку", якими визначено обов`язок власника нести витрати на утриманню будинку, а у разі передачі в орендне користування майна, такі витрати покладаються на орендаря. При цьому, зазначив, що Позивач не є ні орендарем ні власником нежитлового приміщення, тому пропонував підписати та повідомити час та дату нотаріального посвідчення проекту додаткової угоди, надісланої листом від 2 червня 2021 року № 08-445.

Відповідач листом № 00101-293-21 від 9 грудня 2021 року "Про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком" у відповідь на лист Позивача повідомив, що всі договірні зобов`язання Відповідач виконує в повному обсязі без зауважень та умовами Договору оренди не передбачено обов`язку Відповідача відшкодовувати ОСББ витрати пов`язані з управлінням спільного майна будинку і прибудинкової території. Крім того, Відповідач зазначив про те, що відповідно до договору оренди, внесення змін можливе лише у разі не виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором. Відповідач відшкодовує Позивачу витрати на утримання орендованого майна відповідно до Договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем. Саме власник нежитлового приміщення сплачує ОСББ внески за утримання майна. Укладання договору на відшкодування витрат на утримання майна орендованого майна між ОСББ та орендарем майна законодавством не передбачено.

Зважаючи на відмову Відповідача від укладення відповідних змін до Договору (в частині укладення договору з ОСББ про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком), Позивач звернувся за захистом порушеного, на його думку, права, до суду з позовом про внесення зміни до Договору.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частиною 1 статтею 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. Оренда структурних підрозділів державних та комунальних підприємств не повинна порушувати виробничо-господарську цілісність, технологічну єдність даного підприємства. Законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, єдині майнові комплекси яких не можуть бути об`єктом оренди. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу дії статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтями 651, 652 Цивільного кодексу України, де за загальним правилом, викладеним в частинах перших цих статей, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Вимогами статті 652 Цивільного кодексу Кодексу унормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Із системного аналізу вищезазначених норм діючого законодавства України, котрі направлені на врегулювання відносин з приводу оренди землі вбачається, що внесення змін у судовому порядку можливе в уже укладений договір, який, зокрема, існує на момент ухвалення судом рішення за наслідками вирішення спору.

В той же час, зважаючи на доводи апеляційної скарги відносно того, що як на підставу свої вимог Позивач покликався на істотну зміну обставин, за яких укладався договір, а саме Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та керувався статею 651 Цивільного кодексу України та статею 652 Цивільного кодексу України (у якій законодавчо закріплене право зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин), колегія суддів досліджуючи підставність позовних вимог саме в правому полі вищеописаних законів України зазначає наступне.

За положеннями частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно зі статтею 1 Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

В силу дії статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

У відповідності до частини другої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

В той же час, за змістом частин першої-третьої статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Таким чином, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

У зв`язку з чим рішення загальних зборів ОСББ (за адресою м. Рівне, вул. Князя Острозького, 4/6), у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком, є обов`язковими для Рівненської міської ради, як власника нежитлових приміщень (Рівненська територіальна громада) по вул. Князя Острозького у м. Рівне, який в силу прямої норми Закону несе тягар утримання належного йому майна та зобов`язаний виконувати прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ. При цьому у разі відмови співвласника сплачувати встановлені внески і платежі об`єднання має право звернутися до суду (частина 6 статті 13, частина 1 статті 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року по справі №906/884/19.

Що ж стосується орендаря вказаних приміщень - Відповідача, то частиною четвертою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», дійсно передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

У той же час колегія суду наголошує на тому, що визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина 6 статті 13, Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

За таких обставин, з урахуванням приписів статті 511 Цивільного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна.

З огляду на все вищеописане колегія суду приходить до висновку, що виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, відповідні правовідносини щодо сплати Відповідачем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна.

Суд апеляційної інстанції констатутє, що у даному випадку умовами Договору так і Додаткового договору не встановлено обов`язку Відповідача з відшкодування Позивачу (Рівненській територіальній громаді Рівненській міській раді власнику майна) понесених останнім витрат на утримання об`єкта оренди у розмірі, встановленому рішенням ОСББ. Отже, за відсутності погодження порядку сплати (відшкодування) та розміру внесків в Договорі оренди та не досягнення між Позивачем та Відповідачем згоди щодо укладення окремого договору на оплату внесків, обов`язок зі сплати таких платежів несе власник приміщень, для якого положення статуту та рішення загальних зборів ОСББ є обов`язковими в силу закону.

Відповідана правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року по справі №906/884/19.

При цьому, як встановлено судом, Відповідач неодноразово звертався до Позивача з ініціативою врегулювати питання про компенсацію витрат, пов`язаних з утриманням орендованого нежитлового приміщення у визначеному Договором порядку (а.с. 94-100).

В той же час, в матеріалах справи містяться судові акти щодо розгляду позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячне-2016» до Рівненської міської ради (за участю третьої особи - Відповідача) про стягнення 32462 грн 70 коп. внесків на управління будинком по вулиці Князя Острозького, будинок 4/6 за період з 1 жовтня 2016 року по 1 липня 2019 року, якими задоволено позовні вимоги та стягнуто з Рівненської міської ради (як власника майна) даних коштів.

Водночас, Позивач просить поширити зміни до Договору на правовідносини (щодо сплати відповідних внесків), які виникли до його укладення - з 1 жовтня 2016 року (пункт 3 позовних вимог).

Відповідно до положень частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. З даного суд апеляційної інстнації робить висновок, що за відсутності на те взаємної згоди сторін, пропозиція Позивача поширити зміни до Договору на правовіднисини, які виникли до його укладення (з 1 жовтня 2016 року) суперечить положенням частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України і час набрання Законом законної сили не впливає на цей фактор.

При цьому апеляційний господарський суд оцінюючи покликання Позивача на статтю 652 Цивільного кодексу України (а саме на зміну істотних обставин, які полягають в прийняття в 2015 році Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», що не могло бути відоме під час укладення Договору в 2013 році) констатує наступне.

Зі змісту норми статті 652 Цивільного кодексу України вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, зміна договору за рішенням суду у зв`язку із істотною зміною обставин допускається лише у виняткових випадках та при наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір, і на позивача покладений обов`язок довести належними та допустимими доказами у справі наявність всіх цих чотирьох умов.

Відтак, при вирішенні спору про внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин, мають бути досліджені обставини існування чотирьох умов, встановлених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України (схожі за змістом позиції викладені в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року в справі №910/23585/17, від 15 квітня 2021 року в справі №904/1007/20).

Тобто колегія суддів відзначає, що норма статті 652 Цивільного кодексу України є універсальною, а її правозастосування є послідовним, що підтверджується нищенаведеним у цій постанов

Підставою для зміни істотних умов договору, можуть бути лише обставини, що виникли після його підписання та впливають на виконання зобов`язання сторін за договором, а не обставини, які спричинили виникнення нових правовідносин, в силу прийняття відповідних законодавчих актів (котрі в той же час регулюють зовсім інші правовідносини).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87-89 постанови від 13 липня 2022 року в справі №363/1834/17 зазначила, що: на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору. Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у статті 652 ЦК. За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання. Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору, є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 Цивільного кодексу України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом, тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом "найменших негативних наслідків" для сторін договору.

Відтак, Позивачем не доведено, що внесення саме таких змін у Договір (відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком), пов`язано із істотною зміною обставин, яке має місце бути за рішенням суду, та виходячи з принципу свободи договору, є винятковим заходом, з огляду на обов`язковість таких змін в силу вимог закону.

Оцінюючи предмет позовних вимог Позивача у сукупності з доданими до матеріалів справи доказами в правовому полі дії Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», в підтвердження таких позовних вимог, зважаючи на відсутність в даних Законах обов`язкової вказівки щодо укладення договорів про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком в зобов`язальному характеру між ОСББ та орендарем нежитлового приміщення, колегія суддів зауважує про недоведеність Позивачем підставності своїх позовних вимог в правовому полі статті 652 Цивільного кодексу України, які не підтверджують обставин, наведених Позивачем в позовній заяві, що є об`єктивною підставою для відмови в позові.

Тим більше, що подана зміна не стосується безпосередньо змісту договору, який за правовою позицією Верховного Суду має укладатися в такому випадку (шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна), а спрямована більше саме на спробу (в порушення вимог частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України) зобов`язати укласти Відповідача відповідний договір в минулому без визначення будь-яких умов такого договору, що на переконання колегії суду є неможливим.

При цьому, колегія апеляційного господарського суду констатує, що у разі бажання досягти мети саме укладання договору з ОСББ про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком Позивачу (та власнику) достатньо продовжити процедуру за листами Відповідача щодо укладання договору з ОСББ про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком, запропонувавши свій варіант умов такого договору. Або ж (у випадку, якщо Позивач та власник хоче досягти мети укладення договору (з ОСББ про відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком) з моменту набрання судовим рішенням законної сили), слід для ефективності способу захисту не лише викласти умову щодо теоретичного укладення договору між ОСББ та Відповідачем у договорі оренди від 17 січня 2013 року, але й спонукати ці сторони укласти такий договір (при цьому, знову ж таки, має бути запропонована певна редакція такого договору вказаним сторонам).

Відтак, враховуючи усе вищеописане в даній постанові апеляційного господарського суду, судова колегія відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо внесення змін в Договір в редакції, зазначеній Позивачем в прохальній частині позовної заяви.

Відповідно приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 ГПК України, за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, суд покладає на Позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2022 року по справі №918/283/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2022 року по справі №918/283/22 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 918/283/22 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 13 січня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.