РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2023Справа № 910/10946/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Александр»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 431 823,38 грн.,

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 431 823,38 грн., з яких: 406 395,60 грн. - основний борг, 4 259,78 грн. - 3 % річних, 21 167,80 грн. - інфляції, за Договором поставки від 06.12.2021 № 53-143-01-21-01978.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки останньому було поставлено товар на загальну суму 837 379,74 грн, який в порушення взятих на себе зобов`язань не був оплачений Відповідачем в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/10946/22 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.10.2022 була відправлена відповідачу через підсистему «Електронний Суд», та відповідно до наявного у справі Повідомлення доставлена відповідачу 26.10.2022.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Александр» (Постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Покупець) було укладено Договір поставки № 53-143-01-21-01978 (проектний номер договору № 20/05/147 від 30.11.2021).

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки №53-143-01-21-01978 від 06.12.2021 (проектний номер договору 20/05/147 від 30.11.2021р.) товариство з обмеженою відповідальністю «Тор говий дім «Александр» зобов`язується передати у встановлені договором строки Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» продукцію, за переліком згідно наведеної у даному пункті таблиці.

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна сума договору складає 857 397,60 грн., в т.ч. ПДВ 142 899,60 грн.

Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договору, протягом 120 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у Продавця процедурою).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє 2 роки (п. 10.1. Договору).

Судом встановлено, що договір підписаний сторонами та скріплений печатками, отже, є таким, що породжує для його сторін правові наслідки.

Факт отримання продукції Відповідачем підтверджується наступними документами: видатковою накладною № ЗП- 000011581 від 13.12.2021, довіреність №1/253 від 13.12.2021 на суму 247 888,14 грн.; видатковою накладною № ЗП- 000011995 від 22.12.2021, довіреність №1/253 від 13.12.2021 на суму 112 425,60 грн.; видатковою накладною № ЗП- 000012139 від 24.12.2021 на суму 469 026,00 грн.; видатковою накладною № ЗП- 0000849 від 01.02.2022 на суму 8 040,00грн.

Отже, позивачем було поставлено продукцію на загальну суму 837 379,74 грн.

Як слідує з матеріалів справи, за наслідком господарських операцій, Позивачем складено і зареєстровано у ЄРПН податкові накладні у строки передбачені діючим законодавством (податкові накладні: № 924 від 13.12.2021, № 1415 від 22.12.2021, №1416 від 24.12.2021 № 80 від 01,02.2022).

Таким чином, у відповідача виник обов`язок сплатити кошти за поставлений позивачем товар у наступні строки:

- за видатковою накладною № ЗП- 000011581 у строк до 14.04.2022;

- за видатковою накладною № ЗП- 000011995 у строк до 05.05.2022;

- за видатковою накладною № ЗП- 000012139 у строк до 27.04.2022;

- за видатковою накладною № ЗП- 0000849 у строк до 02.06.2022.

Як вказує позивач, а іншого відповідачем не повідомлено, та доказів не надано, Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару на суму 430 984,14 грн., а саме:

- 29.03.2022 на суму 231 350,41 грн. (платіжне доручення №1191);

- 26.04.2022 на суму 169 117,73грн (платіжні доручення №№ 1504, 1505, 1508, 1509, 1510, 1511, 1512, 1515, 1519, 1521, 1524, 1525, 1541);

- 20.07.2022 на суму 30 516,00грн. (платіжне доручення №6757).

Відповідач свій обов`язок щодо оплати Товару в повному розмірі не виконав, а саме на суму 406 395,60 грн.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду міста Києва.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Александр» підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Статтею 4 ГК України передбачено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України (частина 1). Проте, частиною 2 цієї статті передбачено, що особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Вказані положення кореспондуються з частиною 1 статті 175 ГК України, згідно з якою майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Частинами 1, 6 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд визнає як належний та допустимий доказ на підтвердження факту поставки товару накладну № ЗП- 000011581 від 13.12.2021, довіреність №1/253 від 13.12.2021 на суму 247 888,14 грн.; видаткову накладну № ЗП- 000011995 від 22.12.2021, довіреність №1/253 від 13.12.2021 на суму 112 425,60 грн.; видаткову накладну № ЗП- 000012139 від 24.12.2021 на суму 469 026,00 грн.; видаткову накладну № ЗП- 0000849 від 01.02.2022 на суму 8 040,00грн.

Так, оскільки Позивач поставив товар, а Відповідач отримав товар згідно вказаних первинних документів на загальну суму 837 379,74 грн., то у Відповідача виник обов`язок щодо її оплати.

Строк оплати є таким, що настав.

Проте, відповідач своє зобов`язання з оплати товару здійснив частково, на суму 430 984,14грн. Доказів сплати решти суми за поставлений товар - 406 395,60 грн. відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

Згідно зі ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договору, протягом 120 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у Продавця процедурою).

У зв`язку з поставкою Товару у Відповідача виник обов`язок оплатити його відповідно до п. 4.1. Договору - протягом 120 після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість.

Доказів поставки відповідачу товару неналежної якості матеріали справи не містять. При цьому, судом враховано, що видаткові накладні підсипані відповідачем без зауважень щодо якості чи кількості поставленого товару.

Доказів оплати за отриманий товар у розмірі 406 395, 60 грн. відповідачем на користь позивача за час розгляду справи суду не надано, та матеріали справи не містять. Строк оплати є такий, що настав.

Судом також встановлено, що Позивачем здійснювалось досудове врегулювання спору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надіслано Претензію №90 від 05.07.2022 на адресу відповідача з проханням перерахувати суму боргу, проте Відповідач відповіді на претензію не надав, борг не сплатив.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Відповідача основної суми заборгованості в розмірі 406 395,60грн., яка виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання за Договором, підлягає задоволенню судом.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача 4 259,78 грн. 3% річних та 21 167,80 грн. інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 259,78 грн. 3% річних та 21 167,80 грн. інфляційних втрат.

Суд зауважує, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних та інфляційної складової має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає отриманні компенсації від боржника.

За встановлених обставин, з огляду на обґрунтованість позовних вимог та підтвердження їх матеріалами справи, суд дійшов до висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 406 395,60 грн. - основного боргу, 4 259,78 грн. - 3 % річних, 21 167,80 грн. - інфляції.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Александр» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 2, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Александр» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 2, ) 406 395 (чотириста шість тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 60 коп. - основного боргу, 4 259 (чотири тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 78 коп. - 3 % річних, 21 167 (двадцять одну тисячу сто шістдесят сім) грн. 80 коп. - інфляції та 6 477 (шість тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко