ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2023 Справа № 914/1255/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «АЛЕКО», Сільрада Павлівська Кіровоградської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД АВТОШЛЯХ», м. Львів,

про стягнення 1'132'788,45 грн заборгованості,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: Кушнір С.Л.,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «АЛЕКО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД АВТОШЛЯХ» про стягнення 1'132'788,45 грн заборгованості за генеральним договором №41/П-21 поставки нафтопродуктів від 01.06.2021. У позовній заяві позивач також зазначив, що очікує понести витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 30'000,00 грн., докази про що будуть подані у порядку ч.8 ст.129 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.06.2022 справу №914/1255/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 20.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав. Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на електрону адресу сторін, докази про що знаходяться в матеріалах справи. Подальший хід розгляду справи у підготовчому провадженні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судового засідання.

30.08.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№17992/22), у якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, розрахунки сум, що заявлені до стягнення, є неправильними. Зазначає, що супровідні документи на відпуск нафтопродуктів не відповідають підпису директора та справжньому відтиску печатки товариства. Вважає такі документи недійсними. Одночасне стягнення пені та штрафів створить нерівність у правовідносинах сторін, що призведе до надмірного збагачення позивача. Просить відмовити у задоволенні позову. Орієнтовний розмір судових витрат відповідач оцінює у 20'000,00 грн.

Також 30.08.2022 відповідач подав суду клопотання (вх.№2743/22) про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи. Клопотання мотивоване тим, що специфікація №545 від 11.07.2021, акт приймання-передачі продукції від 11.07.2021, видаткова накладна №545 від 11.07.2021, товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №11/07/2021-012 від 11.07.2021, специфікація № 651 від 28.07.2021, акт приймання-передачі продукції від 28.07.2021, видаткова накладна №651 від 28.07.2021, товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №28/07/2021-007 від 28.07.2021, специфікація № 710 від 05.08.2021, акт приймання-передачі продукції від 05.08.2021, видаткова накладна №710 від 05.08.2021, товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №5/08/2021-007 від 05.08.2021 містять ознаки фальсифікації та свідчать, що такі зі сторони відповідача були підписані невідомою особою без відповідних на це повноважень шляхом копіювання підпису директора ТзОВ «Захід Агрошлях» та відписку печатки господарського товариства..

13.09.2022 позивач подав відповідь на відзив (вх.№18917/22). У відповіді зазначає, що специфікації за генеральним договором №41/П-21 на поставку нафтопродуктів від 01.06.2021 є невід`ємними частинами договору, і в силу ст.204 ЦК України є правомірними. При цьому, видаткові накладні, акти прийому-передачі та товаро-транспортні накладні щодо доставки товару є первинними документами з поставки товару за договором, а не є правочинами в розумінні ст.202 ЦК України, що виключає можливість застосування до них вимог статей 202, 203 та 215 ЦК України та свідчить про безпідставність тверджень відповідача щодо їх недійсності. Зазначає, що відповідач не надав суду доказів того, що печатка товариства загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з його володіння (відповідного звернення у правоохоронні органи немає). Вказує також, що відповідачем упродовж 15.06.-16.09.2021 здійснювались часткові оплати за поставлений товар і на вимогу відповідача як покупця товару позивачем були надані податкові накладні, що також підтверджує прийняття до виконання відповідачем договору поставки та його схвалення. Відповідач не позбавлений права надати власний контррозрахунок заборгованості, а суд - перевірити правильність поданого позивачем.

13.09.2022 позивач також подав заперечення проти клопотання про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи (вх.№18909/22).

Ухвалою від 29.11.2022 суд відмовив ТзОВ «ЗАХІД АВТОШЛЯХ» у задоволенні клопотання про призначення у справі комплексної почеркознавчої та технічної експертизи; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.12.2022. Явка сторін обов`язковою не визнавалась.

12.12.2022 відповідач подавав клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 13.12.2022 Господарський суд Львівської області відклав судове засідання на 03.01.2023. явка сторін обов`язковою не визнавалась. Ухвала була надіслана на електронну адресу сторін, докази про що знаходяться в матеріалах справи.

03.01.2023 позивач через систему «Електронний суд» подав заяву (вх.№35/23) про відмову від позовних вимог, просить закрити провадження у справі в частині стягнення 9'616,55 грн штрафу.

Представник позивача у судове засідання 03.01.2023 в режимі відеоконференції з`явився, позовні вимоги підтримав, заявив про відмову від позовних вимог в частині стягнення 9'616,55 грн штрафу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, з заявами та клопотаннями не звертався.

Відповідно до ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження, відповідач повторно не зявився у судове засідання, хоча був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, адже відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 03.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01 червня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми «АЛЕКО» (постачальник позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД АВТОШЛЯХ» (покупець, відповідач) укладено генеральний договір № 41/П-21 на поставку нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність покупцю нафтопродукти в асортименті (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. Найменування товару: бітум нафтовий дорожній в`язкий 60/90 ДСТУ 4044-2001; бітум нафтовий дорожній в`язкий 70/100 СТБ ЕN 12591-2010; мазут М-100 ДСТУ 4058-2001 та бітумні емульсії.

Кількість, асортимент та ціна товару вказуються в специфікаціях та рахунках, що являються додатками до даного договору і складають його невід`ємну частину (п.1.2 договору).

Умови та порядок поставки визначені у розділі 2 договору. Так, у п.2.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар згідно графіку відвантаження, узгодженому сторонами договору у специфікації, підписаній уповноваженими особами сторін. Передача власності на товар (підписання акту або накладної про приймання-здачу по кількості та якості) здійснюється в пункті паливу-зливу відповідальній особі покупця або перевізника в порядку, що визначається чинним законодавством для даного типу товару. Кожна партія товару супроводжується відповідними відвантажувальними документами (товаросупроводжуюча накладна, податкова накладна) та паспортами якості виробника (п.2.8 та п.2.10 договору). За умовами п.3.6 договору повне виконання обов`язків сторонами вважається погодженим після підписання акту прийому-передачі товару уповноваженими особами сторін. Після цього претензії по кількості та якості до розгляду не приймаються.

Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна на товар договірна в залежності від кон`юктури та цін на ринку нафтопродуктів. Підставою для оплати являється рахунок, виставлений постачальником. Ціна визначається на дату виписки рахунку або розгляду заявки і діє упродовж 2 (двох) банківських днів. Оплата товару здійснюється по факту завантаження цистерни (з вказанням строку відстрочки платежу) або передплатою (частковою передплатою по договору) по домовленості сторін на кожну партію товару, що фіксується в специфікації чи додатковій угоді уповноваженими особами сторін. У разі надходження коштів після закінчення термінів, передбачених рахунком (специфікацією), продавець має право відмовити покупцю в поставці товару і повернути передплату або запропонувати товар в новій ціні, яка складається відносно кон`юктури ринку товару (пункти 4.2, 4.3, 4.6, 4.9 договору).

Сторонами у п.5.1 та 5.5 договору погоджено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його відповідальними особами сторін і діє до 31.12.2022 року, але в будь-якому разі до повного виконання умов та зобов`язань сторін по п.1.1 даного договору в часині розрахунку за товар зі сторони покупця. Матеріально відповідальною особою за отримання товаро-матеріальних цінностей згідно договору №41/П-21 від 01.06.2021 являється ОСОБА_1 або інша посадова особа за довіреністю. Видаткові документи на отримання ТМЦ повинні бути завірені підписом та печаткою підприємства (при умові її наявності). Сторони зобов`язані надати одна одній завірені копії довіреностей на осіб, які мають право підпису договору та всій документації, що являється невід`ємною частиною договору та господарських операцій в його рамках (п.7.3 договору).

Згідно п.6.1 договору при порушенні умов цього договору винна сторона сплачує контрагенту штрафну санкцію в розмірі подвійної ставки НБУ на момент виникнення порушення, а також неодержаний прибуток, сума якого вираховується по встановленій і узгодженій сторонами додатковою угодою методиці. Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару передбачена п.6.3 договору, а саме при несвоєчасній оплаті одержаного товару покупець сплачує постачальнику санкційну суму в розмірі 1% від залишкової вартості неоплаченого товару, якщо прострочка платежу не перевищує 7 (семи) календарних днів. В разі прострочення платежу в строки, більші ніж 7 (сім) календарних днів за кожен послідуючий день несплати додатково нараховується пеня в сумі 0,1% від граничної суми до повного її погашення.

Сторонами підписано специфікації до договору: №306 01.06.2021 на суму 393'756,50 грн, №387 від 15.06.2021 на суму 428'741,01 грн., №545 від 11.07.2021 на суму 428'968,50 грн, №651 від 28.07.2021 на суму 452'914,48 грн., №710 від 05.08.2021 на суму 451'030,97 грн.

Позивач на виконання умов укладеного договору у період з 01.06.2021 по 05.08.2021 передав відповідачу товар на загальну суму 2'155'411,46 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних: №306 від 01.06.2021 на суму 393'756,50 грн, №387 від 15.06.2021 на суму 428'741,01 грн., №545 від 11.07.2021 на суму 428'968,50 грн, №651 від 28.07.2021 на суму 452'914,48 грн., №710 від 05.08.2021 на суму 451'030,97 грн. та відповідними актами приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю, у яких сторонами зазначено, що претензій з приводу кількості і якості продукції один до одного не мають. Видаткові накладні та акти приймання-передачі продукції (товарів) від 11.07.2021, 28.07.2021 та 05.08.2021 підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.

Факт поставки товару також підтверджується відповідними товаро-транспортними накладними, копії яких долучені до матеріалів справи. Вказані накладні підписані постачальником (позивачем), перевізником та вантажоодержувачем (відповідачем).

По факту передачі товару у власність покупця позивачем було виписано рахунки на оплату №328 від 01.06.2021 на суму 393'756,50 грн., №413 від 15.06.2021 на суму 428'741,01 грн., №574 від 11.07.2021 на суму 428'968,50 грн, №689 від 28.07.2021 на суму 452'914,48 грн та №752 від 05.08.2021 на суму 451'030,97 грн.

30.03.2022 відповідачу надіслано претензію про сплату заборгованості, яка залишена без відповіді та задоволення.

Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено поставлений йому товар і на даний час його заборгованість перед позивачем складає 961'65496 грн. (за поставлений товар згідно накладних від 11.07.2021, 28.07.2021 та 05.08.2021).

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 84'147,70,39 грн. пені,, 61'218,96 грн інфляційних втрат та 16'150,28 грн. 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо відмови позивача від частини позовних вимог, а саме 9'616,55 грн штрафу, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями статті 191 ГПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Позивач скористався своїм правом відмовитися від частини позовних вимог, така відмова не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, а тому суд її приймає.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного генерального договору № 41/П-21 на поставку нафтопродуктів від 01.06.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України також визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, можливість використання печатки прямо передбачена Положенням, однак, норми ст.58-1 ГК України абсолютно чітко вказують на можливість суб`єкта господарювання не застосовувати печатку навіть за її наявності. Відтак, положення ст.58-1 ГК України є додатковим аргументом на користь «добровільності» використання печатки.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише у поданні доказів, а й у доведенні їх переконливості (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).

Доводи відповідача зводяться до незгоди з долученими позивачем до матеріалів справи доказами (специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними), зокрема, твердженням щодо не підписання їх директором товариства та скріплення печаткою. Однак, ТзОВ «ЗАХІД АВТОШЛЯХ» не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження своєї правової позиції та спростування позиції позивача. Як уже відзначалося в ухвалі суду від 29.11.2022, відповідач не довів фактів протиправності використання печатки товариства чи доказів її втрати (до правоохоронних органів відповідач не звертався з відповідною заявою ні до звернення позивача до суду, ні уже під час розгляду спору у суді, що підтвердив представник у засіданні). Доказів про визнання генерального договору та специфікацій до нього недійсним суду також не надано. Натомість, у матеріалах справи містяться докази часткової оплати отриманого товару за видатковою накладною №545 від 11.07.2022, підпис директора та відтиск печатки товариства на якій зараз заперечується відповідачем. Таким чином, відповідач заперечує навіть отримання та оплату товару, за який оплатив. При цьому, не пояснює чому він здійснював таку оплату і звідки у нього були реквізити для здійснення відповідної оплати (у платіжних дорученнях №889 від 12.08.2021 та №944 від 15.09.2021 вказано призначення платежу - оплата за бітум згідно акту звірки від 08.07.2021 та 13.08.2021, відповідно).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання з поставки товару, який мав бути оплачений відповідачем у строки, визначені п.4.3 та п.4.9 договору. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 961'654,96 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Сторони погодили, що ціна визначається на дату виписки рахунку або розгляду заявки і діє упродовж 2 (двох) банківських днів (п.4.3 договору). У разі надходження коштів після закінчення термінів, передбачених рахунком (специфікацією), продавець має право відмовити покупцю в поставці товару і повернути передплату або запропонувати товар в новій ціні, яка складається відносно кон`юнктури ринку товару (п.4.9 договору). Відтак, суд погоджується з твердженнями позивача про погодженість сторонами строку плати товару у дводенний термін з дати виписки рахунку на оплату.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано 16'150,28 грн. 3% річних. При цьому, до стягнення з відповідача підлягає 61'186,99 грн. інфляційних втрат, а не завлені позивачем 61'218,96 грн.

Щодо стягнення пені суд відзначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 6.1 договору при порушенні умов цього договору винна сторона сплачує контрагенту штрафну санкцію в розмірі подвійної ставки НБУ на момент виникнення порушення, а також неодержаний прибуток, сума якого вираховується по встановленій і узгодженій сторонами додатковою угодою методиці.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем правомірно заявлено 84'147,70 грн. пені.

Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, докази повернення відповідачем попередньої оплати відсутні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Первісно ціна позову позивачем була визначена у розмірі 1132788,45 грн., тому судовий збір за подання позову повинен був становити 16991,83 грн. Натомість позивач сплатив 25136,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4443 від 22.03.2022 на суму 17'020,51 грн та № 4444 від 22.03.2022 на суму 8'115,86 грн. Суд інформує, що, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», позивач не позбавлений права на повернення судового збору у розмірі переплаченого судового збору під час подання позовної заяви, а саме 8'144,54 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому при розподілі судових витрат судовий збір у розмірі 16'847,10 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову позивача від позовних вимог про стягнення 9'616,55 грн штрафу та закрити провадження у справі у цій частині.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД АВТОШЛЯХ» (79026, м. Львів, вул.Лазаренка, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «АЛЕКО» (27519, Кіровоградська область, Світловодський район, Сільрада Павлівська, житловий масив «Ревівка-2» вул.Бондарівська, 17; ) 961'654,96 грн основного боргу, 84'147,70 грн пені, 61'186,99 грн інфляційних втрат, 16'150,28 грн 3% річних та 16'847,10 грн судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 05.01.2023.

Суддя Яворський Б.І.