ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/123/23

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я., розглянувши заяву (вх. № 6/23 від 11.01.2023) Фізичної особи-підприємця Халавчука Андрія Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову

встановив:

11.01.2023 до господарського суду Київської області від Фізичної особи-підприємця Халавчука Андрія Володимировича надійшла заява (вх. № 6/23 від 11.01.2023), в порядку ст. ст. 136 - 140 Господарського процесуального кодексу України, в якій заявник просить суд вжити заходи до забезпечення позову, шляхом заборони фізичний особі-підприємцю Башмак Марії Миколаївні та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на вчинення перешкод у користуванні заявником та працівниками стоматологічної клініки «Переяслав-Дент» орендованими на підставі договору оренди № 1/1/17 від 01.01.2017 приміщеннями в будинку № 110А по вул. Б.Хмельницького в місті Переяславі Київської області та належною до них прилеглою прибудинковою територією, та розташованим в приміщеннях майном заявника шляхом ненадання кчючів від замків вхідних воріт та дверей, які забезпечують доступ до орендованих приміщень. Зобов"язати відповідача надати позивачу та працівникам стоматологічної клініки доступ до орендованого приміщення та наявному в них майну шляхом передачі ключів від замків вхідних воріт та дверей.

В обґрунтування своєї заяви, заявник вказує на те, що між ФОП Халавчук А.В. та ФОП Башмак М.М. 01.01.2017 було укладено договір оренди нежитлових приміщень в будинку № 110А по вул. Б.Хмельницького в місті Переяславі Київської області № 1/1/17, умови якого в подальшому змінювались додатковими угодами № 1 від 01.03.2017, б/н від 01.11.2019 та № 2 від 01.11.2022.

02.12.2022 заявник отримав надісланий засобами поштового зв`язку лист повідомлення б/н від 24.11.2022 про припинення з 01.01.2023 вищезазначеного договору оренди.

На зазначене повідомлення заявник надіслав відповідь про те, що передбачені договором оренди підстави його припинення відсутні, оскільки строк його дії неодноразово продовжувався, в редакції додаткової угоди № 1 зазначений договір укладений на строк 2 роки 10 місяців та має діяти до 31.08.2025.

Проте, 09.01.2023 та 10.01.2023 працівники, розташованої за даною адресою стоматологічної клініки «Переяслав-Дент» не змогли потрапити на територію, оскільки в приміщенні були змінені замки, що підтверджується Актом б/н від 09.01.2023 та Актом № 2 від 10.01.2023 про недопущення, складеними працівниками поліції.

Таким чином, заявник вважає, що у випадку незастосування заходу забезпечення позову, ФОП Башмак М.М. або будь-які інші особи матимуть можливість вчинення заходів з метою фізичного блокування доступу до приміщень стоматологічної клініки.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до усталеної практики господарських судів, при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні ЄСПЛ у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З урахуванням наведених висновків, заходи забезпечення позову повинні стосуватися та ґрунтуватися на достатньо обґрунтованих припущеннях, що невжиття їх може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості.

Заявник, з огляду на положення частини 1 статті 74 ГПК України, повинен довести відповідні обставини наявності безпосередніх дій щодо здійснення реальних заходів щодо позбавлення спірного майна, або приховування інформацію про місце розташування, умови збереження, використання та стан такого майна. У даному випадку заявник, в якості підтвердження щодо можливого неналежного виконання рішення суду у майбутньому послається на акти працівників поліції б/н від 09.01.2023 та № 2 від 10.01.2023.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість уникнення від виконання своїх зобов`язань без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. У даному випадку заявник в якості підтвердження здійснення будь-яких дій, які в майбутньому можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення посилається лише на ненадання останньому ключів від замків та доступу до орендованого майна.

Таким чином, дослідивши збалансованість інтересів сторін, надавши оцінку поданим матеріалам щодо забезпечення позову в їх сукупності, з огляду на вказані вище вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, зазначених у заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати Фізичної особи-підприємця Халавчук А.В. по сплаті судового збору за положеннями статті 129 ГПК України та Закону України Про судовий збір відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 129, 136, 140, 234 ГПК України, суд -

постановив:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Халавчуку Андрію Володимировичу в задоволені заяви (вх. № 6/23 від 11.01.2023) про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили у порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України та може бути оскаржена у встановленому порядку.

Ухвалу підписано - 19.01.2023.

Суддя Л.Я. Мальована