УХВАЛА

10 січня 2023 року

м. Київ

cправа № 926/263/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" (далі - ТОВ "Чернівцігаз Збут")

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022

за позовом керівника Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Новоселицької міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут"

про стягнення безпідставно сплачених коштів в розмірі 419 586,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

20.12.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ТОВ "Чернівцігаз Збут" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у справі №923/263/22, а рішення господарського суду Чернівецької області від 04.08.2022 залишити в силі. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 01.01.2022 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 481 гривні.

Предметом позову у даній справі є стягнення 419 586,67 грн., а, отже, ціна позову у справі № 926/263/22 не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що, обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що:

суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 07.05.2018 у справі №910/18283/17, від 26.06.2018 у справі №910/20717/16, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 23.10.2018 у справі №926/03/18, від 20.05.2020 у справі №915/1865/19, від 07.07.2021 у справі №905/1562/20, від 21.07.2020 у справі №916/2352/19, від 20.05.2020 у справі №915/1865/19, від 13.05.2009 у справі №37/320, від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, від 10.04.2019 у справі №390/34/17;

суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України є безумовною підставою для скасування та направлення справи на новий розгляд.

Крім того, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України) та справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для скаржника (підпункт "в" пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, керівник Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Новоселицької міської ради звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом до ТОВ "Чернівцігаз Збут" про стягнення 419 586,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Новоселицькою міською радою та ТОВ "Чернівцігаз Збут" без належних підстав (обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни природного газу упродовж з лютого 2019 року по квітень 2020 року) укладено 4 додаткові угоди, чим порушено норми статей 3, 36 Закону "Про публічні закупівлі" та умови договору. Внаслідок укладення цих 4 додаткових угод збільшилася ціна природного газу для позивача, а тому надмірно сплачені позивачем кошти у сумі 419 586,67 грн. підлягають стягненню з відповідача на корись Новоселицької міської ради, оскільки порушуються фінансово-економічні інтереси держави.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 04.08.2022 у справі №926/263/22 відмовлено у задоволені позовних вимог керівника Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Новоселицької міської ради до ТОВ "Чернівцігаз Збут" про стягнення до бюджету коштів в сумі 419 586, 67 грн.

Рішення мотивовано тим, що спірними додатковими угодами зміна ціни газу за 1000 куб. м відбувалася у зв`язку з коливанням такої на ринку газу, а не у зв`язку з цінами, які були самовільно встановлені постачальником ТОВ "Чернівцігаз Збут", як це стверджує прокурор. З цих підстав суд дійшов висновку, що ці додаткові угоди укладені у відповідності до вимог пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", не є нікчемними та до них не слід застосовувати наслідки їх недійсності з моменту укладення. Враховуючи, що кошти з бюджету сплачено на правомірній підставі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з ТОВ "Чернівцігаз Збут" безпідставно сплачених Новоселицькою міською радою грошових коштів у розмірі 419 586,67 грн. на підставі частини першої статті 670 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд апеляційної інстанції зазначив, що:

укладаючи додаткові угоди до договору, сторони керувалися пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, чинній на момент укладення додаткових угод);

здійснивши перевірку у відсотковому відношенні зміну ціни на газ виходячи з початкової, яка зазначена в договорі, та поступово в додаткових угодах, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що таке збільшення ціни, якщо і відбувалося, то відбулося не більше, ніж на 10%;

обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод). Така позиція закріплена у постанові Касаційного господарського суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21;

законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок укладання та визначення ціни у договорах про закупівлю, а саме за результатами аукціону;

у вказаному випадку за результатом аукціону перемогла пропозиція відповідача з сумою 2 270 107,5 грн. за 302,681 тис. куб.м - тобто 7 500 грн. з ПДВ за 1000 куб.м. Однак за наведеними розрахунками та згідно з актами приймання-передачі газу відповідачем на виконання умов договору поставлено 278 433,09 куб.м газу, що менше на 8%, ніж передбачено умовами тендерної пропозиції. З цього випливає, що відповідачем поставлено газ за середньою ціною 9 035 грн. за 1000 куб.м, що на 20,5% дорожче, ніж передбачено Договором, та значно перевищує обмеження максимального ліміту щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод), який становить 10%. Отже, висновок суду першої інстанції щодо того, що збільшення ціни, якщо і відбувалось, то відбулося не більше, ніж на 10 відсотків, є невірним;

прокурор правомірно та в межах своїх повноважень звернувся з позовною заявою в інтересах держави в особі Новоселицької міської ради до ТОВ "Чернівцігаз Збут".

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Чернівцігаз Збут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у справі №926/263/22.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у справі № 926/263/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова