ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2023 р. Справа№ 910/6421/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

від позивача - Сидорчук Я.О.,

від відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2022 (повний текст рішення складено 07.10.2022)

у справі № 910/6421/22 (суддя Ломака В.С.)

За позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт"

про стягнення 216 216,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" про стягнення 216 216,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач поставив товар неналежної якості, а тому на підставі п. 7.4. договору позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у вигляді 20% вартості неякісного товару, що складає 216 216, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2022 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 216 216 грн. 00 коп. штрафу та 3 243 грн. 24 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконав взятий на себе обов`язок щодо поставки погодженого між сторонами товару належної якості, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а розмір нарахованого позивачем штрафу відповідає приписам законодавства та положенням пункту 7.4 Договору. Щодо доводів відповідача про зменшення розміру штрафу на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які є підставою для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції жодним чином не було проаналізовано порядку прийняття та перевірки поставленого товару, що передбачені договором, ДСТУ 3143:2013 «М`ясо птиці. Загальні технічні вимоги» та іншими вимогами чинного законодавства України. На думку скаржника місцевим господарським судом не було розглянуто, чи мав право позивач самостійно визначати якість товару, порядок та умови повернення всієї партії товару, а також документи, які повинні бути складені під час відповідних дій. По суті доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, які викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, на думку скаржника, ним було обґрунтовано підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 4 864 грн. 86 коп.

14.11.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2022 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6421/22.

28.11.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/6421/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2022 року у справі №910/6421/22 та призначено розгляд справи на 11.01.2023 року.

10.01.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання 11.01.2023 року з`явились представник позиача. Представник відповідача не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача надав колегії суддів пояснення, відповів на запитання суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник, Військова частина) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" (учасник) укладено договір № 135/ВЗЗ-2022 (далі - Договір), за умовами якого учасник зобов`язався поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари. (а.с. 12-17).

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в Додатку № 1 до цього Договору. Код ДК 021:2015:15110000-0 (М`ясо).

У Додатку № 1 до Договору сторони погодили поставку м`яса птиці (четвертина задня) у кількості 400 000 кг загальною вартістю 26 000 000,00 грн. (а.с. 18).

Згідно з пунктом 2.1 Договору якість товару, що поставляється учасником, повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ГСТУ, ДСТУ, ТУ на цей вид товару.

Строк придатності товару повинен відповідати строку, визначеному у ГСТУ, ДСТУ, ТУ на цей вид товару (пункт 2.2 Договору).

Якість товару визначено у ДСТУ 3143:2013 "М`ясо птиці. Загальні технічні умови" (далі - ДСТУ).

Відповідно до підпункту 5.2.2 пункту 5.2 розділу 5 "ЗАГАЛЬНІ ТЕХНІЧНІ ВИМОГИ" ДСТУ за органолептичними показниками м`ясо птиці повинно відповідати вимогам:

- зовнішній вигляд частин тушок: поверхня суха, незавітрена, внутрішня поверхня чиста, без згустків крові. Можуть бути незначні пошкодження шкіри, м`язів та кісток, що є наслідком розчленування тушки. Не дозволено: переломів стегнових та гомілкових кісток, наявності гострих країв кісток та уламків кісток, саден, слідів від ударів, глибоких порізів м`язової тканини та розривів шкіри;

- ступінь зняття оперення: оперення повністю видалено;

- стан шкіри: чиста, суха, незавітрена, без подряпин, розривів, плям та синців; для заморожених тушок - без холодильних опіків, для охолоджених - без слідів заморожування.

Згідно з підпунктом 5.2.10 пункту 5.2 розділу 5 "ЗАГАЛЬНІ ТЕХНІЧНІ ВИМОГИ" ДСТУ масова частка вологи, яка виділяється під час розморожування замороженого м`яса птиці (курей, курчат-бройлерів та індиків), не повинна перевищувати 4 %.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 Договору його ціна складає 26 000 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20 % - 4 333 333,33 грн. Погоджена сторонами ціна товару після укладення Договору не переглядається.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту учасника, вказану в розділі 13 цього Договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки.

За умовами пункту 5.4 Договору при передачі товару учасник повинен направити до замовника (товароодержувача) уповноваженого представника, який має право підпису на необхідних документах та який зобов`язаний передати всю необхідну товарно-супровідну документацію на товар, а замовник (товароодержувач) зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару.

Пунктом 5.5 цієї угоди передбачено, що на кожну партію товару, що постачається, учасник обов`язково надає замовнику такі документи, а саме:

- товарно-транспортну накладну (у разі перевезення товару автомобільним транспортом). Товарно-транспортна накладна, оформлена належним чином відповідно до вимог Закону України від 23.12.1997 № 771/97-ВР "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" та наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568) "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні";

- рахунок-фактуру, підписану посадовою особою учасника, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів;

- видаткову накладну (у трьох примірниках), підписану посадовою особою учасника, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів;

- оригінал (або завірену учасником копію) декларації виробника або сертифікат якості.

Право власності на товар переходить від учасника до замовника (товароодержувача) після прийняття товару на склад замовника (товароодержувача), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб учасника та замовника (товароодержувача) на відповідній видатковій накладній. Датою прийняття товару замовником (товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою замовника (товароодержувача) на видатковій накладній (пункт 5.6 Договору).

Відповідно до пункту 5.7 Договору замовник (товароодержувач) має право відкласти приймання товару за кількістю та якістю у разі, якщо учасник не надав відповідні підтверджуючі (кількість та якість товару) документи або є сумніви щодо якості товару після проведення огляду, на строк - до 2-х календарних днів (для надання учасником цих документів) або встановлення відповідної якості товару. У разі, якщо сумніви щодо якості товару підтверджуються актом, складеним замовником (товароодержувачем), замовник має право в односторонньому порядку достроково розірвати Договір.

Підпунктами 6.3.1 та 6.3.2 пункту 6.3 Договору на учасника покладено обов`язок забезпечити поставку якісного товару у строки, встановлені Договором, а також забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим цим Договором.

Згідно з пунктом 10.1 Договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив поставку відповідачу товару - м`ясо птиці (четверть задня) у кількості 16 632 кг на загальну суму 1 081 080,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 30.06.2022 року № НЛ-0001024 та товарно-транспортною накладною від 30.06.2022 року № НЛ-0000992. (а.с. 23-24).

Як зазначає позивач, під час проведення перевірки поставленого товару відповідачем за видатковою накладною від 30.06.2022 року № НЛ-0001024 на дотримання постачальником вимог пункту 2.1 Договору "ЯКІСТЬ ТОВАРУ" та ДСТУ, у Військової частини виникла обґрунтована підозра, що поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" товар може не відповідати вимогам якості та безпечності за зовнішнім виглядом та іншими показниками.

Комісією позивача у складі голови - заступника командира частини з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_1 та членів комісії: начальника відділу зберігання старшого лейтенанта ОСОБА_4, юрисконсульта відділу правової роботи капітана юстиції ОСОБА_3, лікаря відділення вхідного контролю, реєстрації, відбору проб, ветеринарно-санітарної експертизи та фізико-хімічних досліджень відділу (лабораторії) ветеринарно-санітарної експертизи та контролю якості речового майна старшого лейтенанта ОСОБА_2 , у присутності представника відповідача, проведено перевірку поставленого відповідачем товару та складено відповідний акт про поставку недоброякісного товару від 30.06.2022 року № 18. (а.с. 25-26).

Зі змісту даного акту вбачається, що даним актом зафіксовано порушення щодо якості товару; виявлено наявність на товарі значної кількості пір`я (виявлено на всіх зразках), встановлено, що на кожній одиниці товару наявні множинні колодочки та пух. Крім того, зафіксовано, що товар з явними ознаками залитості води, більше ніж на 4 %, що було встановлено під час розморожування товару.

Крім того, наведені порушення підтверджені відповідними фотоматеріалами, здійсненими у присутності представника відповідача. (а.с. 27-37).

Отже, комісія позивача в акті від 30.06.2022 року № 18 запропонувала не приймати поставлений відповідачем товар на продовольчий склад відділення зберігання МТЗ відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів Військової частини, у зв`язку із порушенням умов щодо якості товару.

Колегія суддів зазначає, що даний акт був підписаний представником відповідача із запереченнями, за змістом яких останній вказав про належну якість продукції, яка відповідає ТУ виробника, що підтверджується наданими постачальником документами на цей товар.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з претензією № 78/8/2-874 від 01.07.2022 року, в якій просив сплатити штраф, нарахований внаслідок поставки товару неналежної якості. (а.с. 52-54).

Доказів реагування відповідачем на дану претензію матеріали справи не містять.

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що відповідач поставив товар неналежної якості, а тому на підставі п. 7.4. Договору позивач просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 216 216,00 грн. за поставку неякісного товару.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідно до видаткової накладної від 30.06.2022 року № НЛ-0001024 та товарно-транспортної накладної від 30.06.2022 року № НЛ-0000992 відповідач здійснив поставку відповідачу товару - м`ясо птиці (четверть задня) у кількості 16 632 кг на загальну суму 1 081 080,00 грн., однак в матеріалах справи наявний акт про поставку недоброякісного товару від 30.06.2022 року № 18 зі змісту якого вбачається, що під час фактичного огляду товару комісією Військової частини НОМЕР_1 НГУ у присутності уповноваженого представника учасника ОСОБА_5 встановлено, що на товарі наявна значна кількість пір`я (м`ясо із гузкою перевірено четвертин задніх - виявлено на всіх зразках), хоча згідно ДСТУ 3143:2013 оперення повинно бути повністю видалено. На кожній одиниці товару наявні множинні колодочки та пух, що заборонено ДСТУ 3143:2013. Також встановлено, що товар з явними ознаками залитості води, більше ніж на 4%, що було встановлено під час розморожування товару.

Зазначений акт складено у складі голови - заступника командира частини з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_1 та членів комісії: начальника відділу зберігання старшого лейтенанта ОСОБА_4, юрисконсульта відділу правової роботи капітана юстиції ОСОБА_3, лікаря відділення вхідного контролю, реєстрації, відбору проб, ветеринарно-санітарної експертизи та фізико-хімічних досліджень відділу (лабораторії) ветеринарно-санітарної експертизи та контролю якості речового майна старшого лейтенанта ОСОБА_2 , у присутності представника відповідача.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що у разі поставки неякісного (некомплектного товару або поставки товару з порушенням вимог щодо безпечності або придатності або порушенням розділу 2 цього Договору) учасник сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості цього товару. Факт поставки недоброякісного товару підтверджується актом, складеним замовником (товароодержувачем). Зазначений товар не зараховується учаснику у виконання поставки і підлягає заміні в строк 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання учасником вказаного акту. У разі заміни товаром з порушенням вимог щодо безпечності або придатності, або з порушенням вимог розділу цього 2 Договору, учасник сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості такого товару за кожен такий випадок, зафіксований замовником. Сплата штрафу не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за Договором.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується поставка відповідачем неякісного товару, здійснивши перерахунок суми штрафу, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що сума штрафу у розмірі 216 216, 00 грн., є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного права. Так, наприклад, у ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони відповідно до ст. 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, укладаючи договір, сторони вільні у виборі умов, тож визначають їх на власний розсуд і за взаємною згодою.

Як вже було вище зазначено, відповідно до пункту 5.7 Договору замовник (товароодержувач) має право відкласти приймання товару за кількістю та якістю у разі, якщо учасник не надав відповідні підтверджуючі (кількість та якість товару) документи або є сумніви щодо якості товару після проведення огляду, на строк - до 2-х календарних днів (для надання учасником цих документів) або встановлення відповідної якості товару. У разі, якщо сумніви щодо якості товару підтверджуються актом, складеним замовником (товароодержувачем), замовник має право в односторонньому порядку достроково розірвати Договір.

Отже, умовами договору чітко визначено, що акт про поставку неякісного товару складається саме замовником, тобто в даному випадку позивачем, що й було зроблено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що огляду товару поставленого відповідачем здійснювалась компетентною особою, а саме лікарем відділення вхідного контролю, реєстрації, відбору проб, ветеринарно-санітарної експертизи та фізико-хімічних досліджень відділу (лабораторії) ветеринарно-санітарної експертизи та контролю якості речового майна ОСОБА_6, яка проходить службу у позивача, та уповноважена здійснювати такий вид діяльності відповідно до отриманих для виконання функціональних обов`язків.

Посилання скаржника на той факт, що оскільки умовами договору не передбачено застереження щодо незастосування Інструкції №П-7, то приймання товару повинно здійснюватися у відповідності до положень зазначеної інструкції колегія суддів критично оцінює, оскільки, як вже було вище встановлено, умовами договору передбачено підтвердження неякісного товару актом, складеним саме замовником, тобто позивачем.

Колегія суддів також зазначає, що зазначений акт отриманий під підпис уповноваженим представником відповідача, проте ні у строк п`яти робочих днів, як це передбачено п. 7.4 договору, ні в подальшому, товар, який би відповідав вимогам п. 5.2.2. та п. 5.2.10. ДСТУ 3143:2013 у таблиці №3, узгодженому сторонами договору так і не був поставлений відповідачем.

В свою чергу, відповідачем не надано доказів відповідності поставленого товару вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ 3143:2013, а лише вказано про необхідність застосування в даному випадку Інструкції №П-7.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд в даному випадку правомірно врахував правову Верховного Суду, яка викладена в постанові від 13.02.2020 року у справі №927/293/19, а саме що Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю затверджена постановою Державного арбітражу Союзу РСР від 25.04.1966 №П-7 (далі - Інструкція П-7).

Положення Інструкції П-7, відповідно до якої на покупця (позивача у справі) покладений обов`язок з організації проведення експертизи продукції, відбору зразків спірної продукції та складання відповідних актів у разі виявлення прихованих дефектів продукції та наявності розбіжностей між покупцем та постачальником стосовно якості продукції, у спірних правовідносинах не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР" може застосувати лише ті нормативні акти колишнього Союзу РСР, які не суперечать Конституції і законам України.

Окрім того, відповідно до частини 7 статті 11 Господарського процесуального кодексу України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили (стаття 679 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Відповідно до пункту 9.3 Договору усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього Договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства в Україні.

За змістом пунктів 2.1, 5.7 та 7.4 Договору якість товару, що поставляється учасником, повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ГСТУ, ДСТУ, ТУ на цей вид товару. Замовник має право відкласти приймання товару за кількістю та якістю у разі, якщо є сумніви щодо якості товару після проведення огляду. Факт поставки недоброякісного товару підтверджується актом, складеним замовником.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що означеними умовами Договору врегульовані правовідносини сторін, що виникають внаслідок поставки відповідачем товару неналежної якості, та унормовано складення замовником відповідних актів поставки недоброякісного товару, що додатково свідчить про необґрунтованість вищенаведених посилань відповідача.

Щодо доводів скаржника, що ним було обґрунтовано підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає такі доводи скаржника не обґрунтованими та безпідставними з огляду на викладене.

Згідно з положеннями ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені або штрафу, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Таким чином, застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципу розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарським судом як поданим учасниками справи доказам та обставинам (якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій) так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідач зазначаючи про підстави для зменшення розміру неустойки не надає будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76 - 79, 80, 269 ГПК України винятковості випадку, виходячи з інтересів сторін, важкого фінансового становища.

Відповідач у відзиві лише вказує, що у зв`язку з настанням військового стану в Україні з 24.02.2022 року, ТОВ «НОЛІМІТ» втратило значну частину прибутків і втрачає їх по цей час, втім будь-яких доказів вказаного відповідачем не надано.

В той же час, сам же відповідач у відзиві на позов вказує про те, що на виконання умов договору №135/ВЗЗ-2022 від 20.04.2022 року ним на адресу позивача поставлено товар у повному обсязі.

Як вже було вище зазначено, у Додатку № 1 до Договору сторони погодили поставку м`яса птиці (четвертина задня) у кількості 400 000 кг загальною вартістю 26 000 000,00 грн. (а.с. 18).

При цьому, відповідно до акту про поставку недоброякісного товару від 30.06.2022 року № 18 позивачем не прийнято неякісний товар у кількості 16 632 кг на загальну суму 1 081 080,00 грн., тобто зі слів відповідача він отримав на підставі даного договору прибуток в розмірі 24 919 920, 00 грн., що суперечить доводам скаржника про скрутне матеріальне становище товариства.

Отже, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Водночас, той факт, що ГПК України не встановлено такого застереження, не впливає на суть застосування судами терміну «виняткового випадку». У кожній конкретній справі суд має право, дослідивши правовідносини сторін, виходячи з конкретних обставин знайти (або не встановити таких) «виняткових обставин», тощо.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Разом з тим, оцінюючи обставини справи колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи, що відповідач не навів причин неналежного виконання ним зобов`язання, не подав доказів скрутного фінансового становища, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції в достатній мірі мотивовано відмову у зменшенні розміру штрафних санкцій.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що постачання на користь Військової частини неналежної якості продуктів харчування для забезпечення продовольством особового складу, особливо під час дії режиму воєнного стану, визнається судом неприпустимим.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноліміт" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2022 року у справі №910/6421/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2022 року у справі № 910/6421/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6421/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.01.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко