ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року м. ЧернівціСправа № 926/3244/22

За позовом Комунального підприємства «Чернівціводоканал», м. Чернівці

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія», м. Чернівці

про визнання недійсними додаткових угод

Суддя Гончарук О.В.

Секретар судового засідання - Чиборак У.Г.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Кутейнікова Д.Я (наказ №73-к від 19.04.2022), Кульба Г.Б. (наказ №144-к від 06.12.2021).

Обставини справи: Комунальне підприємство «Чернівціводоканал» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» в якому просить визнати недійсними додаткові угоди №1 від 12.02.2021, №2 від 22.02.2021, №3 від 23.03.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №69 від 04.02.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Чернівціводоканал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія».

Позов обґрунтовано обставинами, пов`язаними з укладенням між сторонами договору про постачання електричної електроенергії від 04.02.2021 за №69 та укладеними додатковими угодами до цього договору, внаслідок чого збільшилась ціна електричної енергії. Позивач вважає, що спірні додаткові угоди укладені без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо коливання ціни на ринку електричної енергії, а відтак додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.09.2022.

22.09.2022 через службу діловодства Господарського суду Чернівецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№3511), в якому останній вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що у період дії договору відбулося коливання середньозваженої закупівельної ціни на ринку електричної енергії, у зв`язку з чим сторонами укладено додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії від 04.02.2021 за №69, проте ціна електричної енергії змінилася не більше ніж на 10% згідно зі ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

У підготовчому засіданні 22.09.2022 оголошено перерву до 11.10.2022.

11.10.2022 через службу діловодства Господарського суду Чернівецької області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №3752) у якій зазначається, що коливання ціни середньозваженої закупівельної ціни на ринку електричної енергії повинно належним чином обґрунтовуватися, а довідки Чернівецької торгово-промислової палати, що були підставою укладення додаткових угод є неналежним підтвердженням цього факту в силу відсутності в них обґрунтування факту коливання ціни. Збільшення ціни електричної енергії позивач вважає недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Ухвалою від 11.10.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 05.12.2022 та відкладено підготовче засідання на 03.11.2022.

28.10.2022 через службу діловодства Господарського суду Чернівецької області від відповідача надійшли заперечення (вх. №4057) у яких зазначається, що оскільки договором та законом передбачено право сторін на зміну ціни, то надані довідки торгово-промислової палати та дані з офіційного сайту ДП «Оператор ринку» є належним документальним підтвердженням коливання ціни на певний період, що стали підставою для укладення додаткових угод.

У підготовчому засіданні 03.11.2022 оголошено перерву до 17.11.2022.

Ухвалою від 17.11.2022 відкладено підготовче засідання на 29.11.2022.

Ухвалою від 29.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2022.

У судовому засіданні 08.12.2022 оголошено перерву до 13.12.2022.

Ухвалою від 13.12.2022 відкладено розгляд справи на 22.12.2022.

У судовому засіданні 22.12.2022 представник позивача просить задовільнити позовні вимоги з підстав зазначених у позові, а відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. У цьому ж судовому засіданні оголошено перерву до 27.12.2022.

27.12.2022 у судовому засіданні оголошено про перерву з розгляду справи по суті у зв`язку із оголошеною повітряною тривогою на території Чернівецької області до 03.01.2023.

03.01.2023 представник позивача не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи без його участі, оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» (постачальник) та Комунальним підприємством «Чернівціводоканал» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №69 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції (далі - товар) споживачу постачальником. Код товару згідно ДК 021:2015-09310000-5 - електрична енергія та укладається сторонами на підставі ЗУ «Про публічні закупівлі».

Згідно з п.2.1. Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.5.1. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до договору.

Згідно з п.5.2. ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт год вираховується за формулою = А+В+С, де

А - фактична вартість виробленої електроенергії, яка закуповуватиметься постачальником на організованих сегментах ринку електричної енергії, в тому числі витрати постачальника на послуги оператора ринку, встановлені Постановою НКРЕКП, з урахуванням індивідуального графіка споживача і складає 1,12155298 грн без ПДВ;

В - тариф на послуги постачальника, що становить 0,01 грн без ПДВ;

С - тариф на послуги з передачі електроенергії, встановлений регулятором (НКРЕКП) 0,29393 грн кВТ год без ПДВ;

- вартість 1 кВт електричної енергії споживача.

Зміна ціни за одиницю товару та/або ціни договору допускається у випадках зміни складових ціни електричної енергії за взаємною згодою сторін та відповідно до вимог ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема: фактична вартість виробленої електроенергії, яка закуповуватиметься постачальником на організованих сегментах ринку електричної енергії (А); тарифу на послуги з передачі електричної енергії , встановлений НКРЕКП (С).

Постачальник зобов`язується надати документальне підтвердження, видане уповноваженим органом, щодо зміни складової ціни.

Зміна ціни за 1 кВт електроенергії в бік збільшення не більше, ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни електричної енергії на ринку (А), може відбуватися тільки відносно її фактичної вартості, не враховуючи при цьому тариф на послуги постачальника (В) і тариф на передачу на послуги з передачі електричної енергії, встановлений НКРЕКП (С).

Зміна ціни 1 кВт електроенергії в бік збільшення не більше, ніж на 10 відсотків у разі збільшення тарифу на передачу на послуги з передачі електроенергії, встановлений НКРЕКП (С), може відбуватися тільки відносно її фактичної вартості, не враховуючи при цьому тариф на послуги постачальника (В) і вартість електричної енергії (А).

Ціна за одиницю товару (1 кВт год) є незмінною протягом розрахункового періоду (1 (одного) календарного місяця).

Пунктом 5.3. Договору визначено, що інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із закінченням порядку її формування.

Згідно з п. 5.5. Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п.5.14. Договору ціна договору становить: 65686256,00 грн з ПДВ (шістдесят п`ять мільйонів шістсот вісімдесят шість тисяч двісті п`ятдесят шість гривень 00 копійок) в т.ч. ПДВ - 10948009,57 грн. Ціна договору складається з коштів місцевого бюджету в розмірі 38000000,00 (тридцять вісім мільйонів) грн в т.ч. ПДВ та власних коштів споживача в розмірі 27686256,00 (двадцять сім мільйонів шістсот вісімдесят шість тисяч двісті п`ятдесят шість гривень 00 копійок) грн. в т.ч. ПДВ.

Згідно з п.13.1. Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання електричної енергії до 31.12.2021 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін (п. 13.4 Договору).

Відповідно до п.13.4. Договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

- збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

- покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

- продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

- погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

- зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг оподаткування;

- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових коригувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

- зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі».

04.02.2021 споживачем підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії, де у п. 7 визначено, що постачання починається 04.02.2021.

04.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» та Комунальним підприємством «Чернівціводоканал» підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Комерційною пропозицією сторони визначили, що ціна електроенергії за 1 кВт становить 1,42548298 грн без ПДВ або 1,71057958 грн з ПДВ, всього кВт год 38400000, всього сума грн. з ПДВ 65686256,00.

12.02.2021 сторонами укладено додаткову угоду №1, якою сторони домовилися збільшити ціну за одиницю товару - код CVP за ДК 021:2015-09310000-5 «Електрична енергія», не більше ніж на 10 відсотків, у зв`язку із коливанням ціни такого товару на ринку, та без збільшення загальної вартості договору. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Комерційною пропозицією сторони визначили, що ціна електроенергії за 1 кВт становить 1,53763 грн без ПДВ або 1,84516 грн з ПДВ, всього кВт год 35599219,6, всього сума грн. з ПДВ 65686256,00, а ціна складової А становить 1,23370 грн без ПДВ.

За наявними в матеріалах справи документами, суд встановив, що додаткова угода №1 від 12.02.2021 укладена на підставі довідки №150/1 від 10.02.2021 Чернівецької торгово-промислової палати, яка визначає ціну на ринку «на добу наперед» на 04.02.2021, яка складає 1774,34 грн/МВт.год.

Відповідно до листа №2746 від 10.02.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» та даних з веб-сайту ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна на ринку електричної енергії станом на 04.02.2021 становить 1774,34 грн (ціна на дату укладення договору).

Судом встановлено, що додатковою угодою №1 від 12.02.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 1,71057958 грн з ПДВ (згідно з комерційною пропозицією до договору) до 1,84516 грн з ПДВ (згідно комерційної пропозиції до додаткової угоди №1 від 12.02.2021) за 1 кВт год, тобто на 7,87%, за рахунок збільшення її складової ціни А з 1,12155298 грн без ПДВ за 1 кВт год до 1,23370 грн без ПДВ 1 кВт год, тобто на 10%.

Також судом встановлено, що у комерційній пропозиції до договору обсяг споживання становить 38400000 кВт год, а комерційною пропозицією до додаткової угоди №1 від 12.02.2021 обсяг споживання зменшено до 35599219,6 кВт год, тобто на 2800780,40 кВт год або 7,87%, загальну суму договору не змінено.

Відтак, довідка №150/1 від 10.02.2021 Чернівецької торгово-промислової палати не містить інформації щодо коливання ціни в період між укладенням договору від 04.02.2021 та додаткової угоди №1 від 12.02.2021, адже містить відомості щодо визначення ціни на ринку «на добу наперед» на 04.02.2021 (дата укладення договору), а не інформацію про коливання (зміну) ціни у зазначений період та 12.02.2021 (дату укладення додаткової угоди №1).

22.02.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №2, якою останні домовилися збільшити ціну за одиницю товару - код CVP за ДК 021:2015-09310000-5 «Електрична енергія», не більше ніж на 10 відсотків у зв`язку із коливанням ціни такого товару на ринку, та без збільшення загальної вартості договору. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Комерційною пропозицією сторони визначили, що ціна електроенергії за 1 кВт становить 1,66101 грн без ПДВ або 1,99321 грн з ПДВ, всього кВт год 32955010,2, всього сума грн. з ПДВ 65686256,00 грн з ПДВ, а ціна складової А становить 1,35707 грн без ПДВ.

За наявними в матеріалах справи документами, суд встановив, що додаткова угода №2 від 22.02.2021, укладена на підставі довідки №177/1 від 17.02.2021 Чернівецької торгово-промислової палати, яка визначає ціну на ринку «на добу наперед» на січень 2021 року, яка складає 1462,52 грн/МВт.год та довідки №177/2 від 17.02.2021 Чернівецької торгово-промислової палати, яка визначає ціну на ринку «на добу наперед» за 10 днів лютого 2021 року, яка складає 1698,79 грн/МВт.год.

Також дані угоди укладені на підставі даних з веб-сайту ДП «Оператор ринку», щодо середньозважених цін купівлі-продажу електроенергії «РДН» по торговій зоні «ОЕС України» за першу декаду січня 1 МВт год становить 1149,41 грн, за другу декаду січня 1 МВт год становить 1546,47 грн та третю декаду січня 1 МВт год становить 1622,23 грн, про що відповідачем зазначено у своєму листі №3188 від 17.02.2021.

Відповідно до відомостей з веб-сайту ДП «Оператор ринку», щодо середньозважених цін купівлі-продажу електроенергії «РДН» по торговій зоні «ОЕС України», середня ціна 1 МВт/год у 2 декаді лютого 2021 року (11.02-20.02) становить 1630,10 грн, а у 1 декаді лютого 2021 року (01.02-10.02) - 1698,79 грн.

Судом встановлено, що додатковою угодою №2 від 22.02.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 1,84516 грн з ПДВ (згідно комерційної пропозиції до додаткової угоди №1 від 12.02.2021) до 1,99321 грн з ПДВ (згідно комерційної пропозиції до додаткової угоди №2 від 22.02.2021) за 1 кВт год, тобто на 8,02%, за рахунок збільшення її складової ціни А з 1,23370 грн без ПДВ за 1 кВт год до 1,35707 грн без ПДВ за 1 кВт год, тобто на 10%.

Також судом встановлено, що у комерційній пропозиції до додаткової угоди №1 від 12.02.2021 обсяг споживання становить 35599219,6 кВт год, а комерційною пропозицією до додаткової угоди №2 від 22.02.2021 обсяг споживання зменшено до 32955010,2 кВт год, тобто на 2644209,4 40 кВт год або 8,02%, загальну суму договору не змінено.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за одиницю товару (1 кВт год) є незмінною протягом розрахункового періоду (1 (одного) календарного місяця).

Відтак, суд доходить до висновку, що надані відповідачем дані про середньозважену ціну, на підставі яких укладено додаткову угоду №2 від 22.02.2021, не охоплюють періоду між укладенням додаткової угоди №1 від 12.02.2021 та додатковою угодою №2 від 22.02.2021. Крім того, ціна за 1 кВт год повинна бути незмінною протягом розрахункового періоду (одного календарного місяця).

23.03.2021 сторонами укладено додаткову угоду №3, якою сторони домовилися збільшити ціну за одиницю товару - код CVP за ДК 021:2015-09310000-5 «Електрична енергія», не більше ніж на 10 відсотків у зв`язку із коливанням ціни такого товару на ринку, та без збільшення загальної вартості договору. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Комерційною пропозицією сторони визначили, що ціна електроенергії за 1 кВт становить 1,796707 грн без ПДВ або 2,156048 грн з ПДВ, всього кВт год 30466045,3, всього сума 65686256,00 грн. з ПДВ а ціна складової А становить 1,492777 грн без ПДВ.

За наявними в матеріалах справи документами, суд встановив, що додаткова угода №3 від 23.03.2021 укладена на підставі довідки №356/1 від 17.03.2021 Чернівецької торгово-промислової палати, яка визначає ціну на ринку «на добу наперед» на 18.03.2021, яка складає 1644,72 грн/МВт.год (без ПДВ).

Також дані угоди укладені на підставі даних з веб-сайту ДП «Оператор ринку», щодо середньозважених цін купівлі-продажу електроенергії «РДН» по торговій зоні «ОЕС України» станом на 18.03.2021, де середня ціна 1 МВт/год складає 1644,72 грн, про що відповідачем зазначено у своєму листі №4824 від 18.03.2021.

Відповідно до відомостей, веб-сайту ДП «Оператор ринку», щодо середньозважених цін купівлі-продажу електроенергії «РДН» по торговій зоні «ОЕС України» середня ціна 1 МВт/год у третій декаді лютого порівняно з попередньою декадою середньозважена ціна зменшилася з 1625,30 грн до 1565,39 грн; порівняно з третьою декадою лютого середньозважена ціна першої декади березня 2021 року зменшилася з 1565,39 грн до 1359,94 грн; у другій декаді березня порівняно з першою декадою березня середньозважена ціна зросла з 1359,94 грн до 1386,86 грн.

Крім цього, середня ціна за двадцять днів березня у порівнянні з лютим 2021 зменшилася з 1659,96 грн до 1374,59 грн.

Судом встановлено, що в період з 22.02.2021 (дата укладення додаткової угоди №2) до 23.03.2021 (дата укладення додаткової угоди №3) коливання середньозважених цін не призводили до підняття середньої ціни вище рівня другої декади лютого (період до укладення додаткової угоди №2 від 22.02.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 204 Цивільного кодексу України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Пунктом 6 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З аналізу зазначених положень Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, та повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного кодексу України (ст. 651) та Господарського кодексу України (ст. 188), які визначають загальну процедуру внесення змін до договору. Якщо спеціальною нормою права (ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі») заборонено укладення умов договору про публічні закупівлі, які відрізняються від умов тендерної пропозиції, та заборонено вносити зміни до договору, окрім певного законодавчо визначеного переліку випадків, то внесення змін до такого договору поза межами переліку, передбаченого зазначеним приписом закону, означатиме нікчемність таких змін до договору відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 916/1491/17.

Згідно роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №3304-04_69987-06 від 24.11.2020 щодо зміни істотних умов договору про закупівлю визначено, що згідно з ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Таким чином, сторони у випадку коливання ціни на ринку наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Тобто, кожного разу сторони мають право збільшити ціну за одиницю товару не більше ніж на 10%, з урахуванням попередніх змін. Однак, у випадку коливання цін, тобто з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Відтак, беручи участь у процедурі публічних закупівель, підприємство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Тобто, відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

При цьому коливання ціни на ринку повинно відбуватись саме після підписання договору.

Для прийняття рішення про збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №907/788/18.

За наявними в матеріалах справи документами, суд встановив, що додаткові угоди: №1 від 12.02.2021, №2 від 22.02.2022, №3 від 23.03.2021 укладені на підставі довідок Чернівецької торгово-промислової палати: №150/1 від 10.02.2021, №177/1 від 17.02.2021, №177/2 від 17.02.2021, №356/1 від 17.03.2021, не є належним доказом внесення змін до договору №69 від 04.02.2021, оскільки вони не містять динаміку ціни на електроенергію аналіз вартості ціни електроенергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку. Тобто не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Оскільки у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду у справі №912/1580/18 від 13.10.2020.

Надані ж відповідачем на підтвердження коливання ціни на товар довідки , містять інформацію лише про ціну товару (електричної енергії) на певну дату або декілька днів, що не охоплюють періоду на підставі якого укладено додаткові угоди.

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (п. 134).

Враховуючи викладене, зокрема відсутність в матеріалах справи доказів збільшення ціни за одиницю товару, слід констатувати, що не було законних підстав для укладення додаткових угод №1 від 12.02.2021, №2 від 22.02.2021, №3 від 23.03.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №69 від 04.02.2021, а сторонами на момент вчинення цих правочинів не дотримано вимог Закону України «Про публічні закупівлі»

14.06.2022 Управління західного офісу держаудитслужби в Чернівецькій області звернулося до Комунального підприємства «Чернівціводоканал» з листом у якому повідомило, що Управлінням західного офісу держаудитслужби в Чернівецькій області у період з 27.04.2022 до 10.05.2022 проведено перевірку закупівлі в комунальному підприємстві «Чернівціводоканал» за предметом «Електрична енергія», якою встановлено порушення, що відображені в акті перевірки №31-34/1 від 17.05.2022.

Під час перевірки встановлено порушення в наслідок укладення додаткових угод (№1 від 12.02.2021, №2 від 22.02.2021, №3 від 23.03.2021) на збільшення ціни закупівлі за одиницю товару (електричної енергії) всупереч нормам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», підприємством за період з 01.03.2021 до 31.07.2021 недоотримано електричну енергію за договором №69 від 04.02.2021 у кількості 2992669,98 кВт та зайво сплачено коштів за отриману електричну енергію за підвищеними цінами у сумі 5867225,29 грн, в тому числі коштів місцевого бюджету 3508755,01 та коштів підприємства 2358407,28 грн.

Управління західного офісу держаудитслужби в Чернівецькій області вимагає від Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» передати Комунальному підприємству «Чернівціводоканал» недопоставлену електричну енергію або повернути сплачені грошові кошти.

У разі невиконання ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» вище згаданих вимог, просить Комунальне підприємство «Чернівціводоканал» звернутися до суду з вимогою про визнання недійсними додаткових угод (№1 від 12.02.2021, №2 від 22.02.2021, №3 від 23.03.2021 до договору №69 від 04.02.2021.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №600/1997/21-а від 26.01.2022 за апеляційною скаргою Управління Західного офісу Держаудитслужби у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Чернівціводоканал» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу закупівель, вирішено апеляційну скаргу Управління Західного офісу Держаудитслужби у Чернівецькій області задовольнити повністю та скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Чернівціводоканал» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу закупівель.

У даній постанові суд дійшов висновку про те, що «підприємством документально не підтверджено факт коливання ціни за 1 кВт електричної енергії на ринку, відтак ним безпідставно збільшено вартість за одиницю товару (істотну умову) Договору №69, додатковими угодами від 12.02.2021 №1, від 22.02.2021 №2 та від 23.03.2021 №3, а як встановлено відповідачем, обсяг постачання зменшився на 20,66 %, що є порушенням вимоги пункту другого частини п`ятої статті 41 Закону № 922».

Частиною 4 статті 75 ГПК встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, частини 4 наведеної статті вказує на факти, які містяться у винесених раніше судових рішеннях. Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Господарський процесуальний кодекс України перелічує такі факти залежно від того, суд якої юрисдикції виніс судовий акт: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі (за винятком встановлених рішенням третейського суду); встановлені вироком у кримінальному провадженні (постановою суду у справі про адміністративне правопорушення) питання, чи мало місце діяння та чи вчинене воно особою, при розгляді господарської справи про правові наслідки дій чи бездіяльності цієї винної особи

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору.

Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Судом в процесі розгляду справи встановлено, що наданим позивачем рішенням у справі №600/1997/21-а від 26.01.2022 встановлювались обставини, пов`язані з відсутністю документального підтвердження факту коливання ціни за 1 кВт електричної енергії на ринку та безпідставним збільшенням вартості за одиницю товару додатковими угодами від 12.02.2021 №1, від 22.02.2021 №2 та від 23.03.2021 №3 до договору №69 від 04.02.2021.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини встановлені рішенням у справі №600/1997/21-а від 26.01.2022 мають преюдиціальне значення під час розгляду справи №926/3244/22.

З приводу доводів відповідача про те, що законодавство не встановлює період часу, протягом якого необхідно відслідкувати коливання ціни на ринку електроенергії задля збільшення ціни за договором про закупівлю суд зазначає, що відповідно Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 927/189/22 суд дійшов висновку про те, що "законодавство хоч і не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін. Верховний Суд звертає увагу, що передбачена ч.5 ст.41 Закону «Про публічні закупівлі» можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Тому документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та / або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним" (п.87).

Посилання відповідача у своїх запереченнях на Постанову Верховного суду складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/6926/17 у якій суд приходить до висновку про те, що «довідки Дніпропетровської торгово-промислової палати та ДП «Держзовнішінформ», які є повноважними органами, що мають право, зокрема здійснювати моніторинг цін та визначати вартість товару, містять інформацію щодо ціни на певні нафтопродукти та паливно-мастильні матеріали на певну дату, а отже з аналізу наявної в них інформації та ціни за одиницю продукції визначеної у договорах, укладених між позивачем та ТОВ «Трейд Коммодіті», можна прослідкувати динаміку цін, а отже встановити її рух у бік збільшення чи зменшення та встановити факт наявності коливання ціни. Таким чином суди попередніх інстанцій правильно вважали, що вказані довідки містили необхідну інформацію щодо коливання цін та могли бути підставою для укладення додаткових угод до договорів укладених між позивачем та ТОВ «Трейд Коммодіті» щодо збільшення ціни товару» підтверджують, що довідки торгово-промислової палати повинні містити інформацію щодо коливання, динаміки цін та встановити її рух у бік збільшення чи зменшення, що не можна встановити у довідках Чернівецької торгово-промислової палати: №150/1 від 10.02.2021, №177/1 від 17.02.2021, №177/2 від 17.02.2021, №356/1 від 17.03.2021.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 «Докази та доказування» Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). 17.10.2019 набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.93 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Згідно із приписами частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Системний аналіз статті 80 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача) (висновок викладений в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі N 913/317/18 та від 22.05.2019 у справі N 5011-15/10488-2012).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов Комунального підприємства «Чернівціводоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» про визнання недійсними додаткових угод підлягає задоволенню.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі N 910/13407/17.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов Комунального підприємства «Чернівціводоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» про визнання недійсними додаткових угод - задовольнити.

2. Визнати недійсними додаткові угоди №1 від 12.02.2021, №2 від 22.02.2021, №3 від 23.03.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №69 від 04.02.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Чернівціводоканал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» (58001, м. Чернівці, вул. Целана Пауля, 6, код 42102122) на користь Комунального підприємства «Чернівціводоканал» (58023, м. Чернівці, вул. Комунальників, 5, код 03361780) судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

4. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне судове рішення складено 10.01.2023.

Суддя О.В. Гончарук