ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2023 р. Справа №909/610/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддів Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Лізинг вих..№3042 від 22.11.2022 (вх..№ЗАГС 01-05/2921/22 від 28.11.2022)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2022 (повний текст рішення складено 08.11.2022, суддя Горпинюк І.Є.)

у справі №909/610/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Розумне енергетичне місто", м. Івано-Франківськ

про стягнення 182994,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2022 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Розумне енергетичне місто" (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018, ідентифікаційний код юридичної особи: 42394641) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (вул. Ярославів Вал, 13/2, літера "Б", м. Київ, 01054, ідентифікаційний код юридичної особи: 33880354) 64205 (шістдесят чотири тисячі двісті п`ять) грн 15 коп. простроченої заборгованості за лізинговими платежами, 5124 (п`ять тисяч сто двадцять чотири) грн 72 коп. процентів річних, 2403 (дві тисячі чотириста три) грн 53 коп. інфляційних втрат, 14035 (чотирнадцять тисяч тридцять п`ять) грн 20 коп. штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 1286 (одну тисячу двісті вісімдесят шість) грн 55 коп. судового збору та 1171 (одну тисячу сто сімдесят одну) грн 75 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Бест Лізинг оскаржило таке в апеляційному порядку.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права. На думку апелянта, порядок оплати заборгованості, визначений пунктом 6.6.4 договору, повинен дотримуватись незалежно від того, чи договір був розірваний. Відтак, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задоволити.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечив проти її задоволення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як вірно встановив суд першої інстанції, предмет доказування у даній справі становлять обставини виконання відповідачем зобов`язань за договором № 210528-5/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 28.05.2021, змісту та обсягу зобов`язань лізингоодержувача щодо сплати лізингових платежів у випадку дострокового розірвання договору лізингу; наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за лізинговими платежами, процентів річних, інфляційних втрат та штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна.

28.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Розумне енергетичне місто" (лізингоодрежувач) укладено договір № 210528-5/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу (надалі також - договір лізингу), за умовами якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку "Специфікація", а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов та на підставі цього Договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Специфікацією до договору лізингу, яка є додатком до договору № 210528-5/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 28.05.2021, передбачено, що предметом лізингу є вантажний автомобіль Jac, модель, комплектація: N56 N721S-N56, бортовий, дизель, 148 к.с., 2 756 см.куб., МКПП механічна, рік випуску 2021, ціна одиниці без ПДВ - 584800,00 грн, та такою ж вартістю.

Загальна вартість предмету лізингу з ПДВ становить 701 760,00 грн (п. 4 договору лізингу, а.с. 14)

Пунктом 1.2 Загальних умов договору (які є одним з додатків до договору лізингу) передбачено, що строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" до договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Додатком до договору № 210528-5/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 28.05.2021 сторонами узгоджено Графік сплати лізингових платежів, у якому визначено періоди лізингу, лізингові платежі, розмір відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу, в т.ч. ПДВ 20% у кожен період лізингу, винагороду (комісію) лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу, без ПДВ, та загальний лізинговий платіж, в т. ч. ПДВ 20%.

Згідно з п. 2.1.7 "Загальних умов договору" число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1 Загальних умов Договору.

Відповідно до п. 2.1.7.1 загальних умов договору, числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту 25 липня 2017. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 14 серпня 2017. Наступні чергові лізингової платежів - кожного 14 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується у останній робочий день відповідного календарного місяця.

Як встановлено у п. 2.4 загальних умов договору, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

31.05.2021 сторонами складено та підписано акт прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором № 210528-5/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 28.05.2021, відповідно до якого лізингодавець передав предмет лізингу, а саме: новий спеціалізований вантажний фургон Jac, моделі N721S-N56, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувач прийняв вищевказаний предмет лізингу в користування (фінансовий лізинг).

02.06.2021 між сторонами складено акт прийому-передачі за договором № 210528-5/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 28.05.2021, за яким лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв свідоцтво про державну реєстрацію СХА 191627 від 01.06.2021, видане на предмет лізингу, а саме: спеціалізований вантажний фургон Jac, моделі N721S-N56, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , зареєстрований Територіальним сервісним центром № 8048 МВС в м. Києві.

Повідомленням за Вих. № 2146 від 13.07.2022 ТОВ Бест Лізинг повідомило ТОВ Розумне енергетичне місто про розірвання (відмову від) договору лізингу на підставі ч. 2 ст. 7, пп. 3, 4, ч. 2 ст. 10 Закону України від 16.12.1997 № 723/97-ВР Про фінансовий лізинг, п. 6.6.1 загальних умов договору.

Зазначене повідомлення позивач направив відповідачу 13.07.2022 рекомендованим поштовим відправленням 873. Відповідач отримав зазначене повідомлення згідно з трекінгом поштових відправлень 03.08.2022. Саме 03.08.2022, з врахуванням положень ч. 3 статті 7 Закону України Про фінансовий лізинг від 16.12.1997 № 723/97-ВР, договір лізингу було розірвано позивачем.

У зв`язку з достроковим розірванням договору лізингу, відповідач повернув позивачу предмет лізингу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконав не в повному обсязі, внаслідок чого з 18.03.2022 по 01.08.2022 у нього виникла заборгованість в розмірі 151 535,18 грн, а саме: з 18.03.2022 (оскільки 20.03.2022 є вихідним днем 10 період лізингу) виникла заборгованість у розмірі 30350,36 грн; з 20.04.2022 (11 період лізингу) виникла заборгованість у розмірі 30350,36 грн; з 20.05.2022 (12 період лізщингу) виникла заборгованість у розмірі 30350,40 грн; з 20.06.2020 (13 період лізингу) виникла заборгованість у розмірі 30242,03 грн; з 20.07.2022 (14 період лізингу) виникла заборгованість у розмірі 30242,03 грн.

Крім того, у зв`язку з простроченням сплати лізингових платежів відповідач має сплатити проценти річних в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 11915,94 грн, інфляційні витрати в розмірі 5508,52 грн та 14035,20 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна у 3-му та 4-му кварталах 2021 року.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

13.06.2021 набрав чинності Закон України Про фінансовий лізинг від 04.02.2021 № 1201-ІХ. Як передбачено пунктом 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Оскільки договір лізингу між сторонами укладено 28.05.2021, то до відносин сторін суд не застосовує Закон України Про фінансовий лізинг від 04.02.2021 № 1201-ІХ, а застосовує Закон України Про фінансовий лізинг від 16.12.1997 № 723/97-ВР в редакції, яка діяла до набрання чинності новим законом. Відтак, в подальшому, звертаючись до положень Закону України Про фінансовий лізинг, суд, якщо інше не зазначено окремо, має на увазі саме Закон України Про фінансовий лізинг від 16.12.1997 № 723/97-ВР, який діяв на час укладення між сторонами договору лізингу.

У редакції, що діяла станом на 28.05.2021, суд застосовує і правові норми щодо лізингу, встановлені Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України, так як зміни до зазначених кодексів щодо лізингу внесено саме Законом від 04.02.2021 № 1201-ІХ, який не застосовується до відносин сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України Про фінансовий лізинг, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону України Про фінансовий лізинг передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено ст. 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

За змістом частин 2, 3 статті 7 Закону України Про фінансовий лізинг, лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 16 Закону України Про лізинг, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Зазначені положення статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2018 року у справі № 911/2449/17, від 26.04.2018 року у справі N 911/3483/16, від 21.02.2020 у справі №910/10191/17, від 21.02.2020 у справі №910/10191/17, від 15.01.2021 по справі № 904/2357/20.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частинами другою та четвертою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки договір лізингу є змішаним договором та на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання відповідачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу, яка входить в склад лізингового платежу згідно з графіком сплати лізингових платежів (а.с. 15) за надання в майбутньому предмета лізингу у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до положень частин першої-другої статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Лізинговий платіж у частині відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу є оплатою предмету купівлі-продажу (попередньою оплатою за набуття майна у власність), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність.

Однак, у випадку розірвання договору фінансового лізингу та повернення предмета лізингу лізингодавцеві, обов`язок лізингодавця передати в майбутньому у власність лізингоодержувача предмет лізингу відсутній, як відсутній обов`язок лізингоодержувача здійснювати оплату вартості предмета лізингу, який він не отримає у власність.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Умови договорів щодо зобов`язання лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі в повному обсязі до моменту розірвання договору, не впливають на те, що у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкта лізингу не підлягає стягненню (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.04.2018 року у справі №911/3483/16 та від 15.01.2021 у справі № 904/2357/20).

Як встановлено колегією суддів, умови укладеного між сторонами договору лізингу, зокрема і Графік сплати лізингових платежів, визначають, що до складу загального лізингового платежу входять: розмір відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу, та винагорода (комісія) лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу.

Враховуючи наведене та викладені вище правові позиції Верховного Суду, суд відхиляє доводи позивача про стягнення з відповідача лізингових платежів в повному розмірі, з покликанням на п. 6.6.4 договору лізингу. Така умова договору передбачає обов`язок відповідача сплатити всі нараховані та несплачені лізингові платежі у випадку розірвання договору. Однак у зв`язку з відсутністю в позивача обов`язку передати відповідачу предмет лізингу у власність в майбутньому, відсутній і обов`язок відповідача оплачувати позивачу вартість такого товару. Тому п. 6.6.4 договору підлягає виконанню щодо лізингових платежів, які за своєю суттю не є оплатою товару за договором купівлі-продажу.

Стосовно останнього речення п. 2.2 додатку до договору лізингу Загальні умови договору про те, що лізингові платежі не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу, то суд зазначає, що таке положення договору суперечить другому реченню цього ж п. 2.2 Загальних умов договору про те, що лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу (з врахуванням корегування, вказаного в п. 2.5, 2.6 загальних умов) та винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного у пунктах 2.7 2.9, 3.5 загальних умов (винагорода).

Також вищезгадане положення п. 2.2. Загальних умов договору суперечить змісту Графіку сплати лізингових платежів, який теж є додатком до договору лізингу і передбачає, що у склад лізингового платежу входять дві частини: 1) відшкодування (компенсація) частини вартості предмета лізингу, та 2) винагорода (комісія) лізингодавцю за отриманий лізинг предмет лізингу.

При цьому суд звертає увагу, що згідно з Графіком сплати лізингових платежів відшкодування (компенсація) частини вартості предмета лізингу оплачується з ПДВ, а винагорода (комісія) лізингодавцю за отриманий лізинг предмет лізингу оплачується без ПДВ.

Зазначені умови нарахування ПДВ щодо складових лізингового платежу враховують положення абзацу третього пункту 196.1.2 Податкового кодексу України, за змістом якого, не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з нарахування та сплати процентів або комісій у складі орендного (лізингового) платежу у межах договору фінансового лізингу. На противагу цьому, пунктом 185.1 Податкового кодексу України визначено, що підлягають оподаткуванню ПДВ операції з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

Таким чином, погоджені сторонами договірні умови нарахування ПДВ також враховують наявність у структурі лізингового платежу оплати вартості предмета лізингу, який в майбутньому буде переданий лізингоодержувачу у власність, на яку нараховується податок на додану вартість.

Крім того, до зазначених суперечностей між останнім реченням п. 2.2 Загальних умов договору та другим реченням цього ж пункту і Графіком сплати лізингових платежів підлягає застосуванню принцип contra proferentem. Зміст даного принципу викладено, зокрема, у п. 5.2.5 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2019 по справі № 917/803/18. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав) - особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін (under the diminant sinfluence of the party).

Проект договору лізингу було розроблено стороною лізингодавця, на підписаних сторонами документах договору (додатках) наявна торговельна марка позивача, тому суд вважає встановленим, що проект договору розроблявся лізингодавцем, а тому всі неясності та суперечності в договорі лізингу тлумачаться в користь відповідача. Тому судами при враховується, що в складі лізингового платежу наявна плата за придбання предмета лізингу лізингоодержувачем, обумовлена в Графіку сплати лізингових платежів як відшкодування (компенсація) частини вартості предмета лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору лізингу позивач передав, а відповідач прийняв предмет лізингу саме: новий спеціалізований вантажний фургон Jac, моделі N721S-N56, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувач прийняв вищевказаний предмет лізингу в користування (фінансовий лізинг), що підтверджується актом прийому-передачі Предмета лізингу в користування за Договором № 190529-3/ФЛ-Ю-А від 31.05.2021.

Згідно з розрахунками позивача, здійсненими відповідно до п. 2.1.7.1, 2.4 загальних умов договору лізингу та графіку сплати лізингових платежів, черговий лізинговий платіж за 10-й період лізингу у сумі 30350,36 грн мав бути сплачений не пізніше 18.03.2022 (оскільки 19.03.2022 та 20.03.2022 були вихідними днями; черговий лізинговий платіж за 11-й період лізингу у сумі 30350,36 грн мав бути сплачений не пізніше 20.04.2022; черговий лізинговий платіж за 12-й період лізингу у сумі 30350,40 грн мав бути сплачений не пізніше 20.05.2022; черговий лізинговий платіж за 13-й період лізингу у сумі 30242,03 грн мав бути сплачений не пізніше 20.06.2022; черговий лізинговий платіж за 14-й період лізингу у сумі 30242,03 грн мав бути сплачений не пізніше 20.07.2022.

Такі розрахунки є частково вірними. Оскільки предмет лізингу лізингодавець передав відповідачу 31.05.2021, відповідно, виходячи з положень п. 2.1.7.1 та 2.4 загальних умов договору, числом сплати чергового лізингового платежу за перший період лізингу було 18.06.2021 (оскільки 19.06.2021 та 20.06.2021 були вихідними днями). Числом сплати наступних чергових лізингових платежів виступало 20-те число відповідного місяця, а якщо таке число припадало на неробочий (вихідний, святковий) день - останній робочий день, який передує такому вихідному (святковому) дню.

Як зазначалось вище, у зв`язку з тим, що договір лізингу між сторонами розірвано, лізингові платежі в частині відшкодування (компенсації) частини вартості предмета лізингу не підлягають до стягнення, а позовні вимоги в частині стягнення лізингових платежів суд задовльняє лише в частині винагороди (комісії) лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу.

Загальна сума винагороди (комісії) лізингодавця за отриманий в лізинг предмет лізингу за 10-14 періоди лізингу, згідно з Графіком сплати лізингових платежів становить 64205,15 грн.

Правові підстави для стягнення несплаченої у складі лізингових платежів за 10-14 періоди лізингу заборгованості в частині відшкодування (компенсації) частини вартості Предмета лізингу в сумі 87330,03 грн відсутні у зв`язку з достроковим розірванням договору лізингу, внаслідок чого у позивача припинився обов`язок передати предмет лізингу у власність відповідача, а у відповідача припинився обов`язок оплатити позивачу вартість предмета лізингу.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду №911/3483/16 від 26.04.2018.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 11915,94 грн процентів річних в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 5508,52 грн інфляційних втрат, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Пунктом 2.7 Загальних умов договору визначено, що у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі ст. 625 ЦК України лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення протягом всього періоду існування простроченої заборгованості.

Враховуючи, що позов в частині стягнення основної заборгованості за лізинговими платежами задоволено частково, загальна сума належних до стягнення процентів річних складає 5124,72 грн (1652,38+1415,13+1132,72+723,59+200,90). В контексті викладеного, до стягнення підлягають проценти річних в сумі 5124,72 грн; в частині стягненні процентів річних в сумі 6791,22 грн позов задоволенню не підлягає. Загальна сума належних до стягнення інфляційних втрат складає 2403,53 грн (1223,06 +787,32+393,15).

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 5508,52 грн підлягає частковому задоволенню у розмірі 2403,53 грн; в частині стягненні інфляційних втрат в сумі 3104,99 грн позов задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення 14035,20 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, то у п. 5.2.1 Загальних умов договору передбачено обов`язок лізингоодержувача щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіту у формі встановленою додатком Довідка до договору.

Пунктом 7.1.3 Загальних умов договору лізингу встановлено, що зокрема, за порушення умов п. 5.2 Загальних умов лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 1 (один) відсоток Остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення Остаточної загальної вартості предмета лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як 1 (один) відсоток від розміру Остаточної загальної вартості предмета лізингу.

Пунктом 2.1.5 Загальних умов договору сторони визначили, що остаточна загальна вартість предмету лізингу - вартість предмету лізингу, вказана в акті або в останньому по даті акті коригування вартості предмету лізингу, направленому лізингодавцем лізингоодержувачу.

Остаточна загальна вартість предмету лізингу згідно з п. 4 акту прийому-передачі предмета лізингу в користування від 31.05.2021 становить 701760,00 грн.

Відтак, розмір штрафу за кожен випадок порушення лізингоодержувачем п. 5.2 Загальних умов договору становить 7017,60 грн.

Позивач у позовній заяві покликається на те, що відповідач не направляв йому звіту у формі, встановленій Додатком Довідка до договору лізингу за 3-й та 4-й квартали 2021 року.

Відповідач на доведення виконання обов`язку, передбаченого п. 5.2.1 Загальних умов договору, покликається на долучені до відзиву копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень № 030 та № 048 з фіскальними чеками.

Однак, зазначені документи свідчать про здійснення відповідачем поштових відправлень на адресу позивача тільки 10.06.2022, тобто зі значним порушенням строку, встановленого у п. 5.2.1 Загальних умов договору (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу).

Виходячи з положень п. 5.2.1 Загальних умов договору, звіти у формі встановленій додатком Довідка до договору лізингу мали, подаватись: за 3-й квартал 2021 року до 10 жовтня 2021 року, а за 4-й квартал 2021 року до 10 січня 2022 року.

Таким чином, відповідач направив позивачу звіт у формі, встановленій Додатком Довідка до договору лізингу 10.06.2022, з простроченням відповідно: на 9 місяців (за 3-й квартал 2021 року) та на 6 місяців (за 4-й квартал 2021 року).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Виконання зобов`язання в натурі не звільняє винну сторону від сплати штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання такого господарського зобов`язання. Тому та обставина, що 10.06.2022 відповідач виконав свій обов`язок щодо направлення позивачу звітів у формі встановленій Додатком Довідка до Договору за 3-й та 4-й квартали 2021 року не звільняє його від передбаченої договором відповідальності.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, за відсутності доказів виконання лізингоодержувачем вимог п. 5.2.1 Загальних умов договору у погоджений сторонами строк, колегія суддів дійшла висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку (7017,60 грн х 2 = 14035,20 грн).

Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу за невиконання відповідачем вимог п. 5.2.1 Загальних умов договору, то слід зазначити, що строк виконання відповідачем обов`язків за цим пунктом настав до 24.02.2022, а тому відповідач не може покликатись на існування форс-мажорних обставин, як підставу для звільнення його від відповідальності за невиконання обов`язку, передбаченого п. 5.2.1 Загальних умов Договору. Крім того військова агресія Російської Федерації проти України не перешкодила відповідачу 10.06.2022, тобто з порушенням встановлених договором лізингу строків, виконати обов`язок, визначений п. 5.2.1 Загальних умов договору.

Доводи відповідача про те, що договір лізингу є альтернативною формою кредиту, а тому до відповідальності за прострочення лізингових платежів мають застосовуватись положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про звільнення в період воєнного стану від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, суд відхиляє з тих підстав, що договір лізингу, як вище зазначив суд, є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. Відтак, положення про договір кредиту (позики) до лізингового договору не застосовуються.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Лізинг вих..№3042 від 22.11.2022 (вх..№ЗАГС 01-05/2921/22 від 28.11.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2022у справі №909/610/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.