ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023м. ДніпроСправа № 904/4154/22
За позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Житлово-будівельного кооперативу "Радуга", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 763 060,82грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Радуга" заборгованість у розмірі 763 060,82грн, з яких:

- основний борг у розмірі 415 146,98грн;

- пеня у розмірі 169 391,11грн;

- штраф 7% у розмірі 29 060,29грн;

- 3 % річних у розмірі 31 743,51грн;

- інфляційні втрати у розмірі 117 718,93грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №612 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 08 жовтня 2013 року в частині повної та своєчасної оплати. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 21.02.2020 по 01.11.2022 у сумі 31 743,51грн та інфляційні збитки за період з березня 2021 року по жовтень 2022 року.

На підставі пункту 7.2.7 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати у розмірі 169 391,11грн за загальний період з 21.02.2021 по 01.11.2022 та штраф у розмірі 29 060,29грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 справу №904/4154/22 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Про розгляд справи відповідач повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду) за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Павла Глазового (колишня Балакіна), буд. 37, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50071.

Направлена судом на адресу відповідача ухвала про порушення провадження повернута підприємством зв`язку з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п.4 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, якщо відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про відкриття провадження у справі належним чином.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2013 року між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (найменування якого в подальшому змінено на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація - продавець) та Житлово-будівельним кооперативом "Радуга" (споживач - покупець) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №612 (а.с. 12-14).

За цим договором теплопостачальна організація продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві - покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач - покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 договору).

Сторони зобов`язуються керуватись цим договором, діючим законодавством України та наступними правовими та нормативно-технічними документами: Законом України "Про житлово-комунальні послуги"; Законом України "Про теплопостачання"; Правилами технічної експлуатації електричних станцій і мереж ГКД 34-20.507-2003; Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж №71 від 14.02.2007; Правилами користування тепловою енергією, затверджені Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007; Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 (п. 1.2 договору).

Згідно п. 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу - покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року.

За умовами пункту 3.2.5 договору споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

За умовами пункту 4.2.5 договору до обов`язків теплопостачальної організації - продавця належить, зокрема виписувати рахунки споживачеві покупцю для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти здачі-прийняття послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті в підписаному або не підписаному вигляді до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом (п. 5.1 договору).

Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за комерційними приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації продавця та споживача покупця або за домовленістю сторін в іншому місці (п. 5.2 договору).

У відповідності до пунктів 6.1, 6.2, 6.3 розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем - покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20-ого числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Тариф на постачання теплової енергії з 01.10.20211 складає 256,25грн за 1Гкал з ПДВ.

За умовами пункту 7.2.7 договору за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено сторонами у три роки.

Відмова споживача-покупця від підписання акту не звільняє його від оплати (п.7.2.8 договору).

Відповідно до п.10.1 договору цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 02.10.2014 керуючись частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін.

Припинення дії договору не звільняє споживача-покупця від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію (п. 10.2 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 договору).

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Так, жодна із сторін письмово на виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді №612 від 03.10.2013 був чинним протягом спірного періоду.

В Додатку №1 до договору визначені обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу (а.с. 15).

Додатком №2 до договору визначені умови припинення постачання теплової енергії (а.с. 16).

Додатком №3 визначена дислокація об`єктів до договору №612 від 03.10.2013, а саме: назва об`єкту житловий будинок; адреса Балакіна, 37; навантаження, Гкал/год - опалення 0,2497, гаряча вода 0,1866; S м2 4214,1; примітка: 155 осіб (а.с. 17).

На виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради № 466 від 16.09.2020 "Про початок опалювального сезону 2020/2021 років", № 490 від 22.09.2019 "Про початок опалювального сезону 2021-2022 років", позивачем своєчасно розпочато опалювальні сезони 2020-2022 у м. Кривому Розі.

Належне виконання зобов`язань АТ "Криворізька теплоцентраль" стосовно надання послуги з теплопостачання ЖБК "Радуга" у період з 04.11.2020 по 01.04.2022 підтверджується Актами включення опалення та припинення подачі теплоносія, а саме:

- Акт №199 від 04.11.2020 (про включення опалення);

- Акт №16 від 14.04.2021 (про припинення подачі теплоносія);

- Акт №149 від 29.10.2021 (про включення опалення);

- Акт №1516 від 01.04.2022 (про припинення подачі теплоносія) (а.с. 32-33).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію для потреб населення, що підтверджується актами передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг):

№3726 від 30.04.2021 за квітень 2021 року у кількості 30,03Гкал на суму 59 455,44грн;

№5240 від 31.10.2021 за жовтень 2021 року у кількості 4,07Гкал на суму 6 925,85грн;

№1295 від 28.02.2021 за лютий 2021 року у кількості 79,5Гкал на суму 157 399,51грн;

№2469 від 31.03.2021 за березень 2021 року у кількості 66,93Гкал на суму 132 512,57грн;

№152 від 31.01.2021 за січень 2021 року у кількості 86,71Гкал на суму 171 674,35грн (а.с. 29-31).

Зазначені акти передачі-приймання теплової енергії містять посилання на договір №612 від 03.10.2013 та підписи сторін скріплені печатками підприємств. Акт №152 від 31.01.2021 не містить підпису замовника, однак містить печатку ЖБК "Радуга".

Житлово-будівельний кооператив "Радуга" частково розрахувалося за поставлену теплову енергію, сплатило на рахунок позивача 112 820,74грн, за актом №152 від 31.01.2021.

Залишок несплаченої суми становить 415 146,98грн (527 967,72грн 112 820,74грн).

Станом на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість за договором №612 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 03.10.2013 у сумі 415 146,98грн відповідачем не сплачена.

Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 415 146,98грн, пеню у розмірі 169 391,11грн, штраф 7% у розмірі 29 060,29грн, 3 % річних у розмірі 31 743,51грн та інфляційні втрати у розмірі 117 718,93грн, що і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, строк дії договору, строк та порядок надання послуг, загальна вартість наданих за договором послуг, порядок оплати за надані послуги, наявність заборгованості за надані послуги, наявність оплати, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до п. 6.3 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20-ого числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

З огляду на положення спірного договору відповідач був зобов`язаний оплатити вартість теплової енергії, отриману у січні 2021 року до 22.02.2021 (включно) (20.02.2021 вихідний день (субота), тож строк оплати переноситься на перший робочий день (ч.5 ст. 254 ЦК України); у лютому 2021 року до 22.03.2021 (включно) (20.03.2021 вихідний день (субота), тож строк оплати переноситься на перший робочий день (ч.5 ст. 254 ЦК України); у березні 2021 року - до 20.04.2021 (включно), у квітні 2021 року до 20.05.2021 (включно); у жовтні 2021 року - до 22.11.2021 (включно) (20.11.2021 вихідний день (субота), тож строк оплати переноситься на перший робочий день (ч.5 ст. 254 ЦК України).

Між тим, в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 415 146,98грн відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням суд доходить висновку, що надані позивачем докази в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем є більш вірогідними порівняно з доказами наданими відповідачем.

За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 415 146,98грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилаючись на п. 7.2.7 договору, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 169 391,11грн за загальний період з 21.02.2021 по 02.11.2022 та 7% штрафу в розмірі 29 060,29грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Так, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 7.2.7 договору, за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено сторонами у три роки.

Господарським судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що позивачем при проведенні розрахунку не вірно визначено період прострочки виконання зобов`язання, не враховані положення ч.5 ст. 254 ЦК України.

Так, на суму боргу 58 853,61грн за період з 23.02.2021 по 01.11.2022 (617дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 24 965,22грн;

на суму боргу 157 399,51грн за період з 23.03.2021 по 01.11.2022 (589дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 65 241,02грн;

на суму боргу 132 512,57грн за період з 21.04.2021 по 01.11.2022 (560дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 53520,56грн;

на суму боргу 59 455,44грн за період з 21.05.2021 по 02.11.2022 (531дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 23361,92грн;

на суму боргу 6925,85грн за період з 23.11.2021 по 01.11.2022 (344дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 2145,12грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 169 233,84грн (24 965,22грн + 65241,02грн + 53520,56грн + 23361,92грн + 2145,12грн = 169 233,84грн).

Розрахунок штрафу у сумі 29 060,29грн є вірним (415146,98грн*7%).

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 звертає увагу на те, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на те, що нарахування у загальному розмірі складають 80,81% невиконаного зобов`язання (пеня, штраф, 3% річних, втрати від інфляції), суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та штрафу, що підлягають стягненню на 50%.

Суд акцентує увагу на неможливості подальшого зменшення пені та штрафу, оскільки відповідачем не додано доказів важкого фінансового стану. Таким чином, у випадку більшого зменшення нарахувань буде нівелюватися принцип свободи договору, що є недопустимим. Відповідач добровільно погодився на такі умови договору.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 84616,92грн (169 233,84грн -50%), штраф у сумі 14 530,15грн (29060,29грн - 50%).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 31 743,51грн за період з 21.02.2020 по 01.11.2022 та інфляційні втрати у розмірі 117 718,93грн за період з березня 2021 року по жовтень 2022 року.

Господарським судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та встановлено, що позивачем при проведенні розрахунку не вірно визначено період прострочки виконання зобов`язання, оскільки станом на 21.02.2020, на 21.03.2020, на 21.04.2020, на 21.05.2020 строк оплати за отриману у січні 2021 року, у лютому 2021 року, у березні 2021 року, у квітні 2021 року не настав. А також не враховані положення ч.5 ст. 254 ЦК України.

Так, на суму боргу 58 853,61грн за період з 23.02.2021 по 01.11.2022 (617дн.) нарахуванню підлягають 3% річних у сумі 2 984,60грн;

на суму боргу 157 399,51грн за період з 23.03.2021 по 01.11.2022 (589дн.) нарахуванню підлягають 3% річних у сумі 7 619,86грн;

на суму боргу 132 512,57грн за період з 21.04.2021 по 01.11.2022 (560дн.) нарахуванню підлягають 3% річних у сумі 6 099,21грн;

на суму боргу 59 455,44грн за період з 21.05.2021 по 01.11.2022 (530дн.) нарахуванню підлягають 3% річних у сумі 2 589,98грн;

на суму боргу 6925,85грн за період з 23.11.2021 по 01.11.2022 (344дн.) нарахуванню підлягають 3% річних у сумі 195,82грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 19 489,47грн (2984,60грн + 7619,86грн + 6099,21грн + 2589,98грн + 195,82грн = 169 233,84грн).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції, судом встановлено його арифметичну вірність (тобто помилок не виявлено).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає основний борг у сумі 415 146,98грн, пеня у розмірі 84 616,92грн, штраф у розмірі 14 530,15грн, 3% річних у розмірі 19 489,47грн, інфляційні втрати у розмірі 117 718,92грн, а всього 651 502,44грн.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 11445,91грн, що підтверджується платіжним дорученням №10654 від 02.11.2022 (а.с. 6). Надходження судового збору у сумі 11 445,91грн підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 11 259,74грн (750 649,50грн*1,5%).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Житлово-будівельного кооперативу "Радуга" про стягнення 763 060,82грн задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Радуга" (вул. Павла Глазового (колишня Балакіна), буд. 37, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50071; ідентифікаційний код 23024405) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (вул. Електрична, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50014; ідентифікаційний код 00130850) основний борг у розмірі 415 146 (чотириста п`ятнадцять тисяч сто сорок шість)грн 98 коп., пеню у розмірі 84 616 (вісімдесят чотири тисячі шістсот шістнадцять)грн 92коп., штраф у розмірі 14 530 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять)грн 15грн., 3% річних у сумі 19 489 (дев`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять)грн. 47коп., інфляційні втрати у сумі 117 718 (сто сімнадцять тисяч сімсот вісімнадцять)грн 93коп. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 259 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять)грн 74коп., видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 11.01.2023

Суддя Н.М. Євстигнеєва