ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1800/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова"

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2022, прийняте суддею Петровим В.С., м. Одеса, повний текст складено 21.09.2022,

у справі №916/1800/22

за позовом: Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти

до відповідача: Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова"

про стягнення 39197,92 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 р. Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти звернулося з позовом до Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за проведення акредитації освітніх програм в сумі 39197,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про проведення акредитації освітньої програми №А-19-0337 від 20.11.2019.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 05.08.2022 відкрито провадження у справі №916/1800/22.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.09.2022 у справі №916/1800/22 (суддя Петров В.С.) позов задоволено; стягнуто з Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" на користь Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти заборгованість за проведення акредитації освітніх програм в сумі 39197,92 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання Приватним закладом "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" прийнятих на себе зобов`язань за договором про проведення акредитації освітньої програми №А-19-0337 від 20.11.2019, що зумовлює правомірність заявлення вимог про стягнення з останнього на користь Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти заборгованості за вказаним договором в сумі 39197,92 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватний заклад "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2022 у справі №916/1800/22 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що при ухваленні оскаржуваного рішення поза увагою місцевого господарського суду безпідставно залишились обставини не дотримання позивачем узгодженого сторонами порядку зміни ціни договору про проведення акредитації освітньої програми №А-19-0337 від 20.11.2019, неналежного надання Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти послуг за цим договором, а також не підписання відповідачем акту наданих послуг, який, за твердженням апелянта, останньому навіть не надсилався.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 15.11.2022 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та вирішено здійснювати розгляд останньої в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою апеляційного господарського суду встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 30.11.2022, а також роз`яснено сторонам про їх право в строк до 30.11.2022 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

22.11.2022 до суду апеляційної інстанції від Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти надійшла заява б/н та б/д (вх.№1636/22/Д3 від 22.11.2022), в якій останнє просило продовжити встановлений позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 задоволено заяву Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти б/н та б/д (вх.№1636/22/Д3 від 22.11.2022); продовжено Національному агентству із забезпечення якості вищої освіти строк для подання відзиву на апеляційну скаргу Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2022 у справі №916/1800/22 до 15.12.2022.

07.12.2022 до апеляційного господарського суду надійшов відзив Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на апеляційну скаргу №847 від 30.11.2022 (вх.№1636/22/Д4 від 07.12.2022), в якому позивач просить відхилити апеляційну скаргу Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" та залишити без змін рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2022 у справі №916/1800/22. Зокрема, позивач посилається на те, що відповідач добровільно звернувся до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти з заявою про проведення акредитації освітньої програми та, уклавши відповідний договір №А-19-0337 від 20.11.2019, погодився з усіма його умовами, у тому числі щодо можливості зміни ціни договору, відтак даним агентством було правомірно ініційовано укладення додаткових угод до вищенаведеного договору, адже послуги за ним були надані Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" в повному обсязі, у зв`язку з чим їх вартість підлягає відшкодуванню за рахунок останнього.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що Приватний заклад "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" звернувся до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти з заявою №01-794/19 від 13.09.2019, в якій, зокрема, просив провести акредитацію освітньо-професійної програми "Судноводіння" з підготовки фахівців першого (бакалаврського) рівня за спеціальністю "271 Річковий та морський транспорт" галузі знань "27 Транспорт".

20.11.2019 між Приватним закладом "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" ("Замовник") та Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти ("Виконавець") укладено договір про проведення акредитації освітньої програми №А-19-0337 (далі договір №А-19-0337 від 20.11.2019), за умовами пункту 2 якого Замовник на власний розсуд і за власним бажанням замовляє у Національного агентства, а Національне агентство надає Замовнику на оплатній основі послуги з акредитації освітньої програми (освітніх програм) (код за ДК 021:2015-98110000-7 - "Послуги підприємницьких, професійних та спеціалізованих організацій"): галузь знань "27 Транспорт"; спеціальність "271 Річковий та морський транспорт"; назва освітньої програми у ЄДЕБО "Судноводіння"; рівень вищої освіти перший (бакалаврський) рівень; вид акредитації первинна.

В силу пункту 3 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 зміст послуг з акредитації визначається розрахунком, який є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 4 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 передбачено, що акредитація здійснюється Національним агентством відповідно до норм Закону України "Про вищу освіту"; Положення про акредитацію освітніх програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 11.07.2019 №977 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08.08.2019 за №880/33851; інших нормативних документів.

Положення цього договору не звільняють і не змінюють для сторін їх права, обов`язки та повноваження, передбачені чинним законодавством. Жодна з норм цього договору не обмежує Національне агентство у здійсненні його владних повноважень (пункт 5 договору №А-19-0337 від 20.11.2019).

Згідно з пунктом 7 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 цей договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2019 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 9 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 визначено, що акредитація проводиться на підставі отриманої від закладу вищої освіти, програма якого акредитується, заяви.

За умовами пункту 11 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 надання послуг Національним агентством здійснюється за умови отримання Національним агентством суми попередньої оплати послуг відповідно до цього договору.

Положеннями пункту 12 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 передбачено, що додаткові угоди, які стосуються строків, порядку, розміру оплати за цим договором, укладаються за ініціативи Національного агентства.

Відповідно до пунктів 13, 14 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 приймання Замовником всіх наданих послуг та їх передача Національним агентством здійснюється за актами приймання-передачі наданих послуг. Складання актів приймання-передачі наданих послуг покладається на Національне агентство, а їх підписання Замовником є доказом відсутності будь-яких претензій з його боку до Національного агентства.

В силу підпунктів 17.9, 17.10 пункту 17 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 Замовник зобов`язаний прийняти належним чином надані послуги за цим договором шляхом підписання відповідних актів приймання-передачі наданих послуг та повернути Національному агентству по одному примірнику кожного такого підписаного акта, а також оплатити послуги в порядку та за ціною, встановленими цим договором, а також компенсувати всі витрати Національного агентства, пов`язані із проведенням акредитації, в розмірі та порядку, визначеному цим договором.

Національне агентство має право ініціювати укладення додаткових угод, які будуть додатками до цього договору, щодо зміни порядку, строків оплати послуг, визначення сум грошових коштів для відшкодування всіх витрат, які понесло Національне агентство під час проведення акредитації за цим договором, а також вимагати від Замовника підписання відповідних актів приймання-передачі та оплати наданих послуг за цим договором (підпункти 18.4, 18.6 пункту 18 договору №А-19-0337 від 20.11.2019).

У підпунктах 19.1, 19.4 пункту 19 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 вказано, що Національне агентство зобов`язане надати послуги Замовнику, забезпечити якість та своєчасність надання послуг з акредитації відповідно до цього договору та чинного законодавства, підготувати для підписання акти приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з пунктом 21 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 ціна цього договору складає 43937,94 грн без ПДВ відповідно до розрахунку, що додається.

Пунктами 22, 23 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 передбачено, що після підписання цього договору замовник протягом 5 робочих днів з дня подачі заяви перераховує Національному агентству попередню оплату у розмірі 30% від ціни цього договору, що складає 13181,38 грн без ПДВ (для бюджетних установ на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117 та наказу Міністерства освіти і науки України від 06.09.2018 №972 або іншого дозволу відповідного головного розпорядника бюджетних коштів Замовника). Сума попередньої оплати має бути використана Національним агентством протягом одного місяця. Остаточний розрахунок за договором здійснюється Замовником на підставі відповідного акта приймання-передачі наданих послуг протягом 3 робочих днів з дати його отримання.

За умовами пунктів 24, 25 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 надання послуг за цим договором завершується підписанням відповідних актів приймання-передачі наданих послуг в строк не пізніше 3 робочих днів з дати прийняття відповідного рішення Національним агентством за наслідками розгляду акредитаційної справи. Оплата витрат, передбачених підпунктом 4 пункту 2 розділу VI Положення, здійснюється Замовником на підставі наданого додаткового договору до цього договору протягом 3-х робочих днів з моменту надання Національним агентством відповідного акта прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до пункту 26 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 ціна цього договору може бути змінена Національним агентством в односторонньому порядку у разі змін до розмірів посадових окладів та ставок, згаданих у пункті 2 розділу VI Положення, що оформлюється додатковою угодою до цього договору.

У пункті 30 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 визначено, що послуги у будь-якому випадку вважаються наданими Національним агентством належним чином, якщо рішення, дії чи бездіяльність Національного агентства не визнані протиправними у порядку, встановленому для оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Згідно з розрахунком вартості проведення послуг з акредитації освітніх програм, який є додатком №1 до договору №А-19-0337 від 20.11.2019, загальна вартість вказаних послуг становить 43937,94 грн.

30.01.2020 відповідач засобами електронного зв`язку надіслав позивачеві заяву про акредитацію освітньої програми "Судноводіння" з підготовки фахівців бакалаврського рівня за спеціальністю "271 Річковий та морський транспорт" галузі знань "27 Транспорт".

Приватний заклад "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" на виконання пункту 22 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 перерахував на користь Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти попередню оплату у розмірі 30% від ціни договору, а саме: 13181,38 грн, що підтверджується випискою Державної казначейської служби України за 20.11.2019.

Наказом Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти "Про призначення експертної групи" №11-Е від 07.02.2020 було призначено та відряджено експертну групу для проведення акредитаційної експертизи за спеціальністю "271 Річковий та морський транспорт" освітньої програми "Судноводіння" (ID у ЄДЕБО: 15947) за першим рівнем вищої освіти (справа №8/АС-20) у Приватному закладі "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" та затверджено її склад; установлено строк роботи даної експертної групи безпосередньо в закладі вищої освіти в м. Херсон з 24.02.2020 по 26.02.2020 включно; встановлено строк подання звіту експертної групи до Національного агентства до 11.03.2020 включно, а також прийнято до відома, що витрати, пов`язані із відрядженням експертів до закладу вищої освіти, відшкодовуються за рахунок Національного агентства.

За результатами роботи вищенаведеної експертної групи останньою було складено звіт про результати акредитаційної експертизи освітньої програми, який направлено до відповідної галузевої експертної ради із оцінкою критеріїв 1-9 за рівнем відповідності "В" та підсумком про те, що підстави для прийняття рішення про відмову в акредитації освітньої програми, не пов`язані із відповідністю критеріям оцінювання якості освітньої програми, відсутні.

Галузева експертна рада в експертному висновку щодо можливості акредитації освітньої програми б/н від 21.04.2020 рекомендувала Національному агентству із забезпечення якості вищої освіти прийняти рішення про надання відповідачеві умовної (відкладеної) акредитації освітньої програми "Судноводіння".

23.07.2020 на засіданні Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти під час розгляду вищенаведеної акредитаційної справи було прийнято оформлене протоколом №14(31) рішення про відмову Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" в акредитації освітньої програми "Судноводіння", мотивоване виявленням у поданих для акредитації документах недостовірних відомостей.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №540/119/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2021, задоволено позов Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти; визнано протиправним та скасовано рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, оформлене протоколом №14(31) від 23.07.2020 з додатком, в частині відмови Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" в акредитації освітньої програми "Судноводіння" (ID у ЄДЕБО 15947) за рівнем вищої освіти "бакалавр", спеціальність "271 Річковий та морський транспорт"; зобов`язано Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформацію про відкладену (умовну) акредитацію Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" освітньої програми "Судноводіння" (ID у ЄДЕБО 15947) за рівнем вищої освіти "бакалавр", спеціальність "271 Річковий та морський транспорт" згідно з рішенням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, оформленим протоколом №2(29) від 26.06.2020 з додатком 1.2.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем було оформлено додатковий договір №1 від 30.01.2020 до договору №А-19-0337 від 20.11.2019, відповідно до якого у зв`язку зі зміною розмірів посадових окладів та ставок, передбачених пунктом 2 розділу VI Положення, внесено зміни до тексту вищенаведеного договору про проведення акредитації освітньої програми, зокрема, збільшено ціну договору до 63437,68 грн. Додатком до вказаного додаткового договору є розрахунок вартості надання послуг з акредитації освітньої програми "Судноводіння", згідно з яким загальна вартість відповідних послуг становить 63437,68 грн.

Зазначені вище додатковий договір №1 від 30.01.2020 до договору №А-19-0337 від 20.11.2019 та доданий до нього розрахунок підписані та скріплені печаткою Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, у той час як зі сторони Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" дані документи не підписані.

На підтвердження направлення вказаних документів (додаткового договору з розрахунком) відповідачу засобами поштового зв`язку позивачем до місцевого господарського суду подано копію списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №3163 від 07.02.2020, поданих Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти в поштове відділення "Київ-1".

В подальшому після проведення розрахунку вартості витрат, що пов`язані з виїздом членів експертної групи до закладу вищої освіти і назад, позивачем було уточнено вартість виїзду експертів (3960 грн), у зв`язку з чим Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти було підготовлено додаткову угоду №2 (без дати) до договору №А-19-0337 від 20.11.2019, відповідно до якої ціни даного договору становить 52379,30 грн, а також складено розрахунок вартості надання послуг з акредитації освітньої програми "Судноводіння", згідно з яким загальна вартість цих послуг становить 52379,30 грн, та акт наданих послуг №692 на суму 39197,92 грн, яка складає різницею між загальною вартістю послуг та авансовим платежем (52379,30 грн - 13181,38 грн = 39197,92 грн).

Вказані додаткова угода, розрахунок та акт наданих послуг підписані та скріплені печаткою Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, натомість зі сторони Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" останні не підписані.

На підтвердження направлення даних документів (додаткової угоди з розрахунком та актом наданих послуг) відповідачу засобами поштового зв`язку позивачем надано копії списків згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №5864 від 06.03.2020 та №8846 від 17.04.2020, поданих Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти в поштове відділення "Київ-1".

В адресованій відповідачу претензії №393 від 31.05.2021 Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти вимагало погасити заборгованість за договором №А-19-0337 від 20.11.2019 у сумі 39197,92 грн. Додатками до вказаної претензії значаться розрахунку вартості витрат, що пов`язані з виїздом експертної групи до закладу вищої освіти і назад; копії договору №А-19-0337 від 20.11.2019 з додатком, додаткового договору №й з додатком, додаткової угоди №2 з додатком, акту наданих послуг №692.

На підтвердження надіслання відповідачеві вказаної претензії з додатками позивачем до суду першої інстанції надано копію списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №12181 від 03.06.2021, поданих Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти в поштове відділення "Київ-1".

У матеріалах справи також міститься довідка Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №464 від 26.07.2020 про дебіторську заборгованість відповідача перед позивачем за договором №А-19-0337 від 20.11.2019; копії складеного на виконання договору №А-19-0337 від 20.11.2019 акту наданих послуг №560 на суму 18381,25 грн, підписаного без зауважень та скріпленого печатками сторін, а також рішення Господарського суду Херсонської області від 26.11.2021 у справі №923/968/21.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 39197,92 грн заборгованості за проведення акредитації освітньої програми за договором №А-19-0337 від 20.11.2019.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором №А-19-0337 від 20.11.2019 зобов`язань в частині сплати вартості послуг з проведення акредитації освітньої програми.

Колегія суддів частково погоджується з вищенаведеним висновком Господарського суду Одеської області з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Колегія суддів враховує, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі №910/6642/18 судом касаційної інстанції викладено висновок про стадійність захисту права, зокрема, вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №А-19-0337 від 20.11.2019 є договором про надання послуг.

Загальні правила надання послуг визначені, зокрема, Цивільним кодексом України, статтею 901 якого (що міститься в главі 63 "Послуги. Загальні положення" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право") передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Загальне правило статті 903 Цивільного кодексу України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання, тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.

Основні засади та порядок проведення акредитації освітніх програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, як інструменту зовнішнього забезпечення якості вищої освіти в Україні, регламентовані Положенням про акредитацію освітніх програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 11.07.2019 №977 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08.08.2019 за №880/33851 (далі Положення).

У пункті 4 Розділу І Положення зазначено, що акредитація проводиться відповідно до Законів України "Про освіту" та "Про вищу освіту", статуту Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, цього Положення та інших актів законодавства.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про освіту" акредитація освітньої програми - це оцінювання освітньої програми на предмет її відповідності стандарту освіти, а також спроможності закладу освіти забезпечити досягнення здобувачами освіти передбачених в освітній програмі результатів навчання. Акредитація освітньої програми є добровільною і проводиться за ініціативою закладу освіти. Освітня програма акредитується у разі, якщо це передбачено спеціальним законом. Засади акредитації освітніх програм визначаються спеціальними законами. Освітня програма відповідного рівня освіти акредитується органом із забезпечення якості освіти, визначеним спеціальним законом, та/або акредитованими громадськими фаховими об`єднаннями чи іншими акредитованими юридичними особами, що здійснюють незалежне оцінювання якості освіти та освітньої діяльності закладів освіти.

Статтею 17 Закону України "Про вищу освіту" визначено, що Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є постійно діючим колегіальним органом, уповноваженим цим Законом на реалізацію державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти. Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є юридичною особою публічного права, яка діє згідно з цим Законом і статутом, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

В силу пункту 6 частини першої статті 18 Закону України "Про вищу освіту" Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти проводить акредитацію освітніх програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти.

Заклад вищої освіти, який бажає акредитувати освітню програму, подає Національному агентству із забезпечення якості вищої освіти письмову заяву та документи, що підтверджують відповідність його освітньої діяльності стандарту вищої освіти за відповідною спеціальністю. Протягом трьох місяців з дня подання заяви Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти за результатами акредитаційної експертизи приймає рішення про акредитацію, умовну (відкладену) акредитацію чи відмову в акредитації відповідної освітньої програми. Рішення щодо акредитації освітньої програми приймається на підставі експертного висновку відповідної галузевої експертної ради і вноситься до Єдиної державної електронної бази з питань освіти (частини перша, друга статті 25 Закону України "Про вищу освіту").

Чинним рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №540/119/21, ухваленим за результатами розгляду позову Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, встановлено, що відповідно до експертного висновку галузевої експертної ради від 21.04.2020 на засіданні 26.06.2020 (протокол №12(29) Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти було прийнято рішення про надання Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" відкладеної (умовної) акредитації освітньої програми "Судноводіння" (ІD у ЄДЕБО 15947) за першим рівнем вищої освіти (строк дії рішення про умовну (відкладену) акредитацію становить 1 рік), а вже в подальшому 23.07.2020 Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти було прийнято рішення про відмову вказаному навчальному закладу в акредитації даної освітньої програми з посиланням на виявлення недостовірної інформації (протокол №14(31) від 23.07.2020).

Вищенаведеним рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, оформлене протоколом №14(31) від 23.07.2020 з додатком, в частині відмови Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" в акредитації освітньої програми "Судноводіння" (ID у ЄДЕБО 15947) за рівнем вищої освіти "бакалавр", спеціальність "271 Річковий та морський транспорт"; зобов`язано Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформацію про відкладену (умовну) акредитацію Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" освітньої програми "Судноводіння" (ID у ЄДЕБО 15947) за рівнем вищої освіти "бакалавр", спеціальність "271 Річковий та морський транспорт" згідно з рішенням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, оформленим протоколом №2(29) від 26.06.2020 з додатком 1.2.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Обставини, які підлягають встановленню судом у справі це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії/події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на викладене, у даному спорі не підлягає доведенню встановлена рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №540/119/21, яке набрало законної сили, обставина надання Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" послуг за договором №А-19-0337 від 20.11.2019 у вигляді прийняття Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти оформленого протоколом №2(29) від 26.06.2020 рішення про відкладену (умовну) акредитацію освітньої програми "Судноводіння" (ID у ЄДЕБО 15947) за рівнем вищої освіти "бакалавр", спеціальність "271 Річковий та морський транспорт".

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що в подальшому позивачем було прийнято рішення про відмову в акредитації вищенаведеної освітньої програми, що, за твердженням скаржника, свідчить про неналежність надання послуг за укладеним між сторонами договором №А-19-0337, оскільки, по-перше, умови цього договору жодним чином не пов`язують обставину надання послуг за ним з прийняттям за результатами проведення акредитації лише позитивного для навчального закладу рішення; по-друге, рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про відмову Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" в акредитації зазначеної програми було скасовано судом із залишенням в силі попереднього рішення позивача про відкладену (умовну) акредитацію, прийнятого за результатами процедури акредитації, проведеної саме на підставі договору №А-19-0337 від 20.11.2019.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти факту надання ним Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" послуг за договором №А-19-0337 від 20.11.2019, що в силу узгоджених сторонами умов даного договору є підставою для виникнення у відповідача обов`язку з оплати вартості цих послуг.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Частинами першою, другою статті 632 Цивільного кодексу України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У наведеному приписі закріплено принцип стабільності (або відносної неможливості зміни) встановленої сторонами ціни, що є проявом обов`язковості виконання умов договору, встановленої статтею 629 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що в умовах ринкової економіки ціна в договорі визначається попитом і пропозицією, конкуренцією та іншими економічними чинниками, відтак при укладенні договору та визначення його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватись, зокрема, враховувати тенденції зростання (падіння) цін на ринку товарів та послуг тощо.

Відповідно до статті 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Отже, колегія суддів враховує, що в силу вищенаведених приписів законодавства сторони на договірних засадах самостійно узгоджують ціну договору.

Відповідно до пункту 1 Розділу VI Положення фінансування акредитаційної процедури здійснюється за рахунок закладів вищої освіти, які подали документи для проведення акредитації. Оплата послуг за проведення акредитаційної процедури здійснюється на рахунок Національного агентства відповідно до проведеного ним розрахунку.

Згідно з пунктом 21 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 ціна цього договору складає 43937,94 грн без ПДВ відповідно до розрахунку, що додається.

Ціна цього договору може бути змінена Національним агентством в односторонньому порядку у разі змін до розмірів посадових окладів та ставок, згаданих у пункті 2 Розділу VI Положення, що оформлюється додатковою угодою до цього договору (пункт 26 договору №А-19-0337 від 20.11.2019).

Положеннями пункту 12 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 передбачено, що додаткові угоди, які стосуються строків, порядку, розміру оплати за цим договором, укладаються за ініціативи Національного агентства.

В силу підпункту 18.4 пункту 18 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 Національне агентство має право ініціювати укладення додаткових угод, які будуть додатками до цього договору, щодо зміни порядку, строків оплати послуг, визначення сум грошових коштів для відшкодування всіх витрат, які понесло Національне агентство під час проведення акредитації за цим договором.

Отже, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що безпосередньо у договорі №А-19-0337 від 20.11.2019 сторони погодили можливість зміни ціни даного договору позивачем в односторонньому порядку, при цьому останні конкретно визначили умови реалізації Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти вказаного права на односторонню зміну ціни договору, а саме: 1) можливість зміни ціни договору виключно у разі зміни розмірів посадових окладів та ставок, згаданих у пункті 2 Розділу VI Положення; 2) оформлення зміни ціни договору відповідною додатковою угодою до нього.

Таким чином, не зважаючи на право позивача змінювати ціну договору №А-19-0337 від 20.11.2019 в односторонньому порядку, відповідна зміна обов`язково повинна супроводжуватися укладеною між сторонами у належній формі додатковою угодою, що повністю узгоджується з приписами статті 654 Цивільного кодексу України, в силу якої зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Право позивача на реалізацію передбаченої договором можливості односторонньої зміни його умов має бути реалізоване в узгодженому сторонами та передбаченому чинним законодавством порядку, зокрема, шляхом підписання додаткової угоди, а у разі ухилення замовника від її підписання шляхом звернення до суду з позовом про визнання такої додаткової угоди укладеною.

Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що право на односторонню зміну договору не означає автоматичної зміни умов договору, коли укладення додаткової угоди не вимагається.

Як зазначалося вище, позивачем було оформлено додатковий договір №1 від 30.01.2020 до договору №А-19-0337 від 20.11.2019 (відповідно до якого збільшено ціну даного договору до 63437,68 грн) та додаткову угоду №2 (без дати) до договору №А-19-0337 від 20.11.2019 (згідно з якою ціна цього договору становить 52379,30 грн), які підписані та скріплені печаткою Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти. Водночас зі сторони Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" останні не підписані.

Колегія суддів зазначає про те, що жодна з наданих позивачем до суду першої інстанції копій списків згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів не підтверджує фактів направлення зазначених вище додаткового договору №1 від 30.01.2020 та додаткової угоди №2 (без дати) до договору №А-19-0337 від 20.11.2019 відповідачеві, оскільки зі змісту останніх неможливо встановити, який саме документ та за якою адресою був направлений.

Крім того, судом враховується неузгодженість доводів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти щодо можливості підтвердження факту направлення вищенаведених документів Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" зазначеними списками згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, адже, зокрема, список №3163 від 07.02.2020 позивач вже подавав до суду в межах розгляду іншої справи (№923/968/21) в якості доказу направлення відповідачеві зовсім інших документів, а саме: договору про відшкодування витрат експертів при акредитації освітніх програм №А-19/20-0242/12 та акту наданих послуг №703, про що свідчить зміст наявної у матеріалах справи копії рішення Господарського суду Херсонської області від 26.11.2021 у справі №923/968/21, яке набрало законної сили.

Не подано позивачем і жодного доказу на підтвердження зміни розмірів посадових окладів та ставок, наведених у пункті 2 Розділу VI Положення, з якими узгоджені сторонами умови договору пов`язують можливість зміни його ціни.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи судового рішення, яке б набрало законної сили, про визнання додаткового договору №1 від 30.01.2020 та додаткової угоди №2 (без дати) до договору №А-19-0337 від 20.11.2019 укладеними, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що право на реалізацію передбаченої договором можливості односторонньої зміни договору позивачем не було реалізовано в узгодженому сторонами та передбаченому чинним законодавством порядку, а тому не підписання Приватним закладом "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова" вказаних документів зумовлює неукладеність даних правочинів.

Враховуючи неукладеність додаткового договору №1 від 30.01.2020 та додаткової угоди №2 (без дати) до договору №А-19-0337 від 20.11.2019, а також відсутність у матеріалах справи доказів зміни розмірів посадових окладів та ставок, наведених у пункті 2 Розділу VI Положення, хоча зміна останніх визначена в укладеному між сторонами договорі №А-19-0337 від 20.11.2019 в якості єдиної належної підстави для зміни ціни договору, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені додатковий договір та угода не породжують правових наслідків, зокрема, в частині зміни ціни договору №А-19-0337 від 20.11.2019, у зв`язку з чим узгоджена сторонами вартість послуг за цим договором становить 43937,94 грн (пункт 21 договору №А-19-0337 від 20.11.2019).

Посилання відповідача на те, що необхідність зміни ціни договору №А-19-0337 від 20.11.2019 була зумовлена тим, що після проведення розрахунку вартості витрат, пов`язаних з виїздом членів експертної групи до закладу вищої освіти і назад, Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти було уточнено вартість виїзду експертів, апеляційним господарським судом відхиляються як безпідставні, адже безпосередньо у наказі Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти "Про призначення експертної групи" №11-Е від 07.02.2020 було зазначено, що витрати, пов`язані із відрядженням експертів до закладу вищої освіти, відшкодовуються за рахунок Національного агентства.

Суд апеляційної інстанції вбачає, що в силу підпунктів 17.9, 17.10 пункту 17 договору №А-19-0337 від 20.11.2019 відповідач зобов`язаний прийняти послуги, надані за цим договором, шляхом підписання відповідних актів приймання-передачі наданих послуг та оплатити послуги в порядку і за ціною, встановленими цим договором.

Як зазначалося вище, судом встановлено факт надання Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти послуг за договором №А-19-0337 від 20.11.2019 Приватному закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова", а також обставину підписання сторонами без зауважень та скріплення печатками проміжного акту наданих послуг №560 на суму 18381,25 грн, складеного на виконання вищенаведеного договору.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Дії учасників цивільних та корпоративних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема, в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Отже, Приватний заклад "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова", звертаючись до позивача із заявою про акредитацію освітньої програми та укладаючи з останнім у зв`язку з цим за власною ініціативою договір №А-19-0337 від 20.11.2019, виявив бажання одержати послуги з акредитації освітньої програми "Судноводіння" (ID у ЄДЕБО 15947) за рівнем вищої освіти "бакалавр" спеціальності "271 Річковий та морський транспорт", однак, отримавши такі послуги, відмовився від сплати їх узгодженої безпосередньо в договорі вартості за відсутності правових підстав для цього, а тому фактично діяв всупереч своїй попередній поведінці, що є неприпустимим.

Таким чином, враховуючи викладені вище норми права та узгоджені сторонами умови договору №А-19-0337 від 20.11.2019, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів проведення повної оплати вартості послуг, наданих відповідачу на підставі вказаного договору, що зумовлює наявність у останнього відповідної заборгованості, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та, як наслідок, стягнення з Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" на користь Національного агентства із забезпечення якості вищої освітизаборгованості за цим договором у сумі 30756,56 грн (ціна договору (43937,94 грн) - сума попередньої оплати (13181,38 грн) = сума заборгованості (30756,56 грн).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2022 у справі №916/1800/22 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення 8441,36 грн заборгованості з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а також зміні в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволенню вказаних позову та скарги.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала ОСОБА_1 " задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2022 у справі №916/1800/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 8441,36 грн заборгованості, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, в частині розподілу судових витрат змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти до Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала ОСОБА_1 " задовольнити частково.

Стягнути з Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" на користь Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти 30756,56 грн заборгованості та 1946,60 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити".

Стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на користь Приватного закладу "Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Федора Федоровича Ушакова" 801,61 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та у строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.01.2023.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук