РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2023 року м. Чернігів справа № 927/1002/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Котової А. І.

За позовом: Заступника керівника Корюківської окружної прокуратури,

, вул. Шевченка, 98, м. Корюківка, Чернігівська область, 15300 в інтересах держави в особі

позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України,

, вул. Січових Стрільців (Артема), 18, м. Київ, 04053

позивача-2: Відділу освіти Менської міської ради,

, вул. Титаренка Сергія, 7, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД»,

, вул. Зоологічна, 4а, м. Київ, 04119

Предмет спору: про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 75 182,78 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача-1: Мойсієнко Н. О., представник;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

за участю прокурора: Кравченко А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Відділу освіти Менської міської ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД», у якому прокурор просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду №1 від 26.01.2021 до договору на постачання природного газу №315/21 від 21.01.2021, укладену між Відділом освіти Менської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД» ();

- визнати недійсною додаткову угоду №3 від 01.02.2021 до договору на постачання природного газу №315/21 від 21.01.2021, укладену між Відділом освіти Менської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД» ();

- визнати недійсною додаткову угоду №4 від 19.04.2021 до договору на постачання природного газу №315/21 від 21.01.2021, укладену між Відділом освіти Менської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД» ();

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД» () на користь Відділу освіти Менської міської ради () кошти у розмірі 75 182,78 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.11.2022 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 20.12.2022 о 10:30 та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Ухвала суду від 21.11.2022, направлена на юридичну адресу відповідача, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку у довідці ф. 20 «адресат відсутній за вказаною адресою». Днем проставлення у поштовій довідці зазначеної відмітки є 25.11.2022.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву на позов, а днем вручення ухвали від 21.11.2022 є 25.11.2022.

Таким чином, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 12.12.2022.

Крім того, на номер телефону , зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як офіційний засіб зв`язку з ТОВ «Сервіс Групп ЛТД», секретарем судового засідання було направлено текстове повідомлення, у якому зазначено про відкриття провадження у цій справі та можливість отримати інформацію про хід розгляду справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень або безпосередньо в суді.

08.12.2022 від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що під час проведення перевірки спірних закупівель виявлені порушення в частині необґрунтованого збільшення ціни газового палива та перевищення 10% ліміту підвищення ціни. У зв`язку з тим, що під час проведення закупівель виявлені порушення не були усунуті, Відділу освіти були направлені вимоги щодо усунення виявлених перевіркою закупівель порушень законодавства від 26.09.2022. На виконання вимоги Відділом освіти було повідомлено про проведені дії, зокрема про направлення листа від 13.10.2022 на адресу ТОВ «Сервіс Групп ЛТД», в якому було зазначено про необхідність відшкодування втрат, завданих Відділу освіти в результаті укладання додаткових угод, у розмірі 74 674,14 грн. Вказаний лист був повернутий Відділу освіти неврученим з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність адресата за вказаною адресою.

Позивач-2 та відповідач були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але у підготовче засідання 20.12.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 20.12.2022 проводилось за відсутності позивача-2 та відповідача (їх представників).

У підготовчому засіданні 20.12.2022 суд розцінив письмові пояснення позивача-1 як пояснення щодо обставин справи, подані відповідно до ч. 5 ст. 161 ГПК України, та долучив їх до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 20.12.2022 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 10.01.2023 на 10:00.

Ухвалою суду від 20.12.2022 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання 10.01.2023.

Копія ухвали суду від 20.12.2022 була направлена 22.12.2022 на електронну адресу позивача-2, з якої надійшло повідомлення про її отримання.

Ухвала суду від 20.12.2022, направлена на юридичну адресу відповідача, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку у довідці ф. 20 «адресат відсутній за вказаною адресою». Днем проставлення у поштовій довідці зазначеної відмітки є 27.12.2022.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач вважається повідомленим про час та місце проведення судового засідання 10.01.2023.

Позивач-2 та відповідач були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але у судове засідання 10.01.2023 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання 10.01.2023 проводилось за відсутності позивача-2 та відповідача (їх представників).

У судовому засіданні 10.01.2023 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні між позивачем-2 та відповідачем додаткових угод №1 від 26.01.2021, №3 від 01.02.2021, №4 від 19.04.2021 до договору на постачання природного газу №315/21 від 21.01.2021 (далі - Договір) було порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі.

Враховуючи те, що вищезазначені додаткові угоди укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», прокурор, посилаючись на приписи ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати їх недійсними. Оскільки позивач-2 сплатив кошти за поставлений природний газ відповідно до ціни, вказаній у спірних додаткових угодах, тобто за збільшеною ціною, прокурор на підставі ст. 670 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 75 182,78 грн надлишково сплачених позивачем-2 коштів.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відділом освіти Менської міської ради Чернігівської області проводилась процедура закупівлі природного газу шляхом проведення відкритих торгів, за результатами яких 21.01.2021 між ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» (далі - Постачальник) та Відділом освіти Менської міської ради Чернігівської області (далі - Споживач) укладено договір на постачання природного газу №315/21 (далі - Договір) (а. с. 58-75).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем, протягом лютого-грудня 2021 року 09120000-6 Газове паливо (Природний газ) (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Обсяг постачання газу - 140 000 м3 (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.6 Договору постачання та споживання підтверджених обсягів газу протягом місяця здійснюється згідно місячних заявок на планові обсяги замовлення обсягів природного газу та заявок замовлення бронювання потужності Споживача (з розподілом за кожну добу місяця постачання), які Споживач надає факсимільним зв`язком та/або електронною поштою не пізніше 15 числа місяця, що передує місяцю поставки.

Згідно з п. 3.1 Договору сума цього Договору становить 833 454,90 грн, у тому числі ПДВ 20% - 138 909,15 грн, згідно специфікації (Додаток №1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами п. 3.4 Договору ціна газу становить 5 949,00 грн за 1 000 м3, в тому числі ПДВ - 991,50 грн.

Для розрахунку вартості послуг замовлення (бронювання) потужності (послуг транспортування), які підлягають сплаті відповідно до п. 3.1 Договору, застосовуються тарифи, визначені НКРЕКП. Станом на момент укладання договору для розрахунку витрат на послуги замовлення (бронювання) потужності застосовуються тарифи, визначені постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013, а саме 163,90 грн за 1 000 м3 з ПДВ. Для визначення вартості послуг замовленої договірної потужності застосовується коефіцієнт, зазначений НКРЕКП для замовлення потужності на добу наперед.

Підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії Договору ціна на газ може змінюватись, про що Сторони до підписання відповідної додаткової угоди отримають письмове повідомлення. Підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом строку дії Договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається (п. 3.5 Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання (п. 11.1 Договору).

Пунктом 12.3 Договору передбачено, що істотні умови цього Договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

У своєму листі вих. №752/22 від 22.01.2021, адресованому позивачу-2, ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» зазначає про підвищення цін на ринку природного газу у січні місяці та просить підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ (а.с. 80).

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа вих. №752/22 від 22.01.2021 додав цінові довідки Харківської торгово-промислової палати від 05.01.2021 №1770/20 та від 22.01.2021 №155/21 (а.с. 81, 82).

У довідці від 05.01.2021 №1770/20 зазначено, що згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», середньозважена ціна газу ресурс грудня 2020 року (станом на 31.12.2020) становить: 6 329,75 грн/1000 м3 (по всіх умовах оплати) та 6 344,48 грн/1000 м3 (за умови післяплати).

У довідці від 22.01.2021 №155/21 зазначено, що згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», середньозважена ціна газу ресурс січня 2021 року (станом на 19.01.2021) становить: 7 924,14 грн/1000 м3 (по всіх умовах оплати) та 8 040,59 грн/1000 м3 (за умови післяплати).

26.01.2021 між ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» (далі - Постачальник) та Відділом освіти Менської міської ради Чернігівської області (далі - Споживач) укладено додаткову угоду №1 до Договору (далі - Додаткова угода №1), якою внесено зміни, зокрема до п. 3.4, 1.2 Договору, щодо збільшення ціни за 1 000 м3 природного газу до 6 257,00 грн та зменшення обсягу постачання газу до 127 693,411 м3 (а.с. 83-84).

Разом з тим, п. 1.3 Договору викладено у новій редакції, згідно з яким ціна за 1 000 м3 природного газу у період з 23.01.2021 по 31.12.2021 становить 6 527,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі природного газу №222 від 12.02.2021 природний газ був фактично переданий та оплачений Відділом освіти за ціною 6 527,00 грн/1000 м3.

Вартість 1000 м3, яка отримана шляхом ділення загальної ціни Договору (833 454,90 грн) на обсяг постачання природного газу (127 693,411 м3), зазначених у Додатковій угоді №1, також становить 6 527,00 грн.

Таким чином, у п. 3.4 Договору, який викладено у новій редакції Додатковою угодою №1, допущено описку щодо вартості природного газу, ціна якого на підставі встановлених судом обставин фактично становить 6 527,00 грн/1 000 м3.

З урахуванням ціни, за якою відповідно до акту прийому-передачі природного газу №222 від 12.02.2021 фактично був переданий природний газ та оплачений Відділом освіти, тобто 6 527,00 грн/1000 м3, а також ціну за враховуючи загальну ціну Договору та обсяг постачання природного газу

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №1 дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання, а в частині розрахунків - 23.01.2021.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 9,72% у порівнянні з ціною, вказаною у Договорі.

У своєму листі вих. №1011 від 28.01.2021, адресованому позивачу-2, ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» зазначає про підвищення цін на ринку природного газу у січні місяці та просить підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ (а.с. 76).

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа вих. №1011 від 28.01.2021 додав цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 26.01.2021 №182/21 (а.с. 77).

У вказаній довідці зазначено, що згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», приведена вартість природного газу на європейських хабах (газорозподільчих центрах) до кордону України станом на 22.01.2021 за 1000 м3 становить: на NCG - 9 849,20 грн; на Gaspool - 9 792,26 грн; на CEGH - 9 463,80 грн.

01.02.2021 між ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» (далі - Постачальник) та Відділом освіти Менської міської ради Чернігівської області (далі - Споживач) укладено додаткову угоду №3 до Договору (далі - Додаткова угода №3), якою внесено зміни до істотних умов договору та збільшено ціну за 1 000 м3 природного газу до 7 163,00 грн та зменшено обсяг постачання газу до 116 424,977 м3 (а.с. 78 -79).

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №3 дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання, а в частині розрахунків - 26.01.2021.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 9,74% у порівнянні з ціною, вказаною у Додатковій угоді №1.

У своєму листі вих. №2601/21 від 13.04.2021, адресованому позивачу-2, ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» зазначає про підвищення цін на ринку природного газу у квітні місяці та просить підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ (а.с. 85).

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа вих. №2601/21 від 13.04.2021 додав цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 13.04.2021 №847-6/21 (а.с. 86).

У вказаній довідці зазначено, що згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», приведена вартість природного газу на європейських хабах (газорозподільчих центрах) до кордону України за 1000 м3 становить: станом на 22.01.2021 - на NCG - 9 849,20 грн; на Gaspool - 9 792,26 грн; на CEGH - 9 463,80 грн; станом на 13.04.2021 - на NCG - 10 431,97 грн (+5,92%); на Gaspool - 10 398,05 грн (+6,19%); на CEGH - 10 325,96 грн (+9,11%).

19.04.2021 між ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» (далі - Постачальник) та Відділом освіти Менської міської ради Чернігівської області (далі - Споживач) укладено додаткову угоду №4 до Договору (далі - Додаткова угода №4), якою внесено зміни до істотних умов договору та збільшено ціну за 1 000 м3 природного газу до 7 582,00 грн та зменшено обсяг постачання газу до 113 194,291 м3 (а.с. 88-89).

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №4 дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання, а в частині розрахунків - 13.04.2021.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 5,85% у порівнянні з ціною, вказаною у Додатковій угоді №3.

Відповідно до акту прийому-передачі природного газу №222 від 12.02.2021 відповідач поставив позивачу-2 у січні 2021 року природний газ, а саме: 25.01.2021 у кількості 0,784300 тис. м3 за ціною 5 302,59 грн/1000 м3 без ПДВ; з 26.01.2021 по 31.01.2021 у кількості 5,405470 тис. м3 за ціною 5832,59 грн/1000 м3 без ПДВ; усього за період з 25.01.2021 по 31.01.2021 поставлено природний газ у кількості 6,18977 тис. м3; вартість послуг з замовлення (бронювання) потужності для постачання природного газу у кількості 6,795 тис. м3 становить 928,05 грн без ПДВ. Усього до сплати 43 937,72 грн з ПДВ (а.с. 117).

Згідно з актом прийому-передачі природного газу №1503 від 17.03.2021 відповідач поставив позивачу-2 у лютому 2021 року природний газ у кількості 27,400980 тис. м3 за ціною 5832,59 грн/1000 м3 без ПДВ; вартість послуг з замовлення (бронювання) потужності для постачання природного газу у кількості 29,145 тис. м3 становить 3 980,62 грн без ПДВ. Усього до сплати 196 559,16 грн з ПДВ (а.с. 121).

Відповідно до акту прийому передачі природного газу №2069 від 12.04.2021 відповідач поставив позивачу-2 у березні 2021 року природний газ у кількості 20,847680 тис. м3 за ціною 5832,59 грн/1000 м3 без ПДВ; вартість послуг з замовлення (бронювання) потужності для постачання природного газу у кількості 136,58 тис. м3 становить 2 931,28 грн без ПДВ. Усього до сплати 149 432,70 грн з ПДВ (а.с. 108).

Згідно з актом прийому-передачі природного газу №2884 від 14.05.2021 відповідач поставив позивачу-2 у квітні 2021 року природний газ, а саме: з 01.04.2021 по 12.04.2021 у кількості 4,669210 тис. м3 за ціною 5 832,59 грн/1000 м3 без ПДВ; з 13.04.2021 по 30.04.2021 у кількості 2,092030 тис. м3 за ціною 6 181,75 грн/1000 м3 без ПДВ; усього за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 поставлено природний газ у кількості 6,76124 тис. м3; вартість послуг з замовлення (бронювання) потужності для постачання природного газу у кількості 6,90 тис. м3 становить 942,40 грн без ПДВ. Усього до сплати 49 330,08 грн з ПДВ (а.с. 103).

Позивач-2 перерахував відповідачу кошти на підставі зазначених актів прийому-передачі природного газу на загальну суму 445 259,66 грн, на підтвердження чого надано платіжні доручення (а.с. 104-106, 114-116, 118-120, 122-126).

Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у період з 19.08.2022 по 15.09.2022 здійснено перевірку процедури спірної закупівлі, за результатами якої складено акт №15-36/3 від 20.09.2022, у якому зазначено, що під час перевірки встановлено порушення вимог ч. 4 ст. 41, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині необґрунтованого збільшення ціни на природний газ за відсутності підтвердження коливання цін та перевищення 10% ліміту збільшення вартості при укладанні Додаткових угод №1, №3, №4 до Договору, внаслідок чого місцевому бюджету нанесено матеріальну шкоду у розмірі 74 674,14 грн (а.с. 127-149).

Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області надіслано Відділу освіти Менської міської ради вимоги від 26.09.2022 щодо усунення виявлених порушень законодавства, у яких Управління вимагало забезпечити відшкодування на користь місцевого бюджету Менської міської ради понесених зайвих витрат на оплату природного газу, здійснених ТОВ «Сервіс Групп ЛТД», на загальну суму 74 674,14 грн (а.с. 151-152).

Позивач-1 у своїх письмових поясненнях зазначив, що позивач-2 направляв на адресу відповідача лист від 13.10.2022 про відшкодування завданих Відділу освіти втрат внаслідок укладення спірних додаткових угод у розмірі 74 674,14 грн, який повернувся неврученим, проте відповідних доказів суду не надано.

За розрахунком прокурора розмір надмірно сплачених позивачем-2 коштів у зв`язку з укладенням спірних додаткових угод становить 75 182,78 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача.

Оцінка суду.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області у зв`язку із невиконанням ними своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі» контроль у сфері закупівель здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (Державна аудиторська служба України).

Згідно з ч. 1 статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).

Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Пунктами 8, 10, 11, 12 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), визначено що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (пункт 7 Положення).

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17).

З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18).

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався до Північного офісу Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області з листом від 15.07.2022 №1317вих-22, у якому повідомив про виявлені порушення законодавства при укладенні між позивачем-2 та відповідачем спірних додаткових угод, а також просив зазначити інформацію щодо проведення моніторингу процедури закупівлі та про вжиті заходи з метою усунення порушень, допущених при виконанні умов Договору.

Тобто прокурором було повідомлено позивача-1 про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави.

Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у листі від 27.07.2022 №262531-17/1562-2022 повідомило прокурора, що в грудні 2021 року Управлінням було розпочато ревізію фінансово-господарської діяльності у Відділі освіти, але у зв`язку з воєнними діями розпочатий захід державного фінансового контролю завершити не було можливості, а отже по процедурі спірної закупівлі природного газу питання порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель при проведенні процедури закупівлі (у тому числі укладений за її результатами Договір та Додаткові угоди), не перевірялись. Підстави для проведення моніторингу спірної процедури закупівлі відсутні у зв`язку з оприлюдненням звіту про розірвання договору.

У листі від 30.09.2022 №262515-17/2291-2022 Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області повідомило прокурора про те, що Управлінням був проведений моніторинг спірної процедури закупівлі, за результатами якого виявлені порушення вимог законодавства при укладенні спірних додаткових угод до Договору, внаслідок чого місцевому бюджету завдано матеріальної шкоди на суму 74,68 тис. грн.

У судовому засіданні представник позивача-1 стверджувала, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Держаудитслужба (її територіальні органи) мають право виключно ініціювати звернення інших органів, зокрема у даному випадку Відділу освіти, до суду із позовом про визнання додаткових угод недійсними та стягнення надлишково сплачених коштів з постачальника, проте саме Держаудитслужба (її територіальні органи) таких повноважень не мають, а може стягувати кошти виключно з підконтрольного органу; до суду із позовною заявою про визнання договорів недійсними і стягнення надлишково сплачених коштів Північний офіс не звертався та не збирається звертатися.

Разом з тим, системний аналіз п. 8, 10-12 ч. 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п. 4 Положення дає підстави для висновку про неправомірність таких доводів позивача-1.

Пунктом 8 ч. 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право стягнення з підконтрольного органу саме отриманих, а не витрачених коштів, і жодним чином не обмежує право у стягненні коштів, отриманих постачальником.

Таким чином, дана норма у спірних взаємовідносинах застосуванню не підлягає.

При цьому єдиною ефективною підставою повернення втрачених коштів бюджету є застосування юридичних наслідків недійсності правочину. У свою чергу, належним способом досягнення такої мети є визнання угод недійсними в судовому порядку.

За змістом ст. 215 ЦК України та ст. 202 ГК України виключно до компетенції суду належить питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, зокрема у сфері публічних закупівель.

Таким чином, Держаудитслужба може не лише ініціювати звернення до суду про визнання недійсними додаткових угод і саме іншими органами, але повинна самостійно порушувати ці питання в судовому порядку (у разі відповідної бездіяльності таких органів).

Отже, орган Держаудитслужби може і має бути позивачем за відповідним позовом про визнання недійсним договору.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та від 18.06.2021 у справі №927/491/19, а також в низці інших судових справ.

Як встановив суд, зверненню прокурора з даним позовом передувало відповідне листування з Держаудитслужбою з якого вбачається, що компетентному органу було достеменно відомо про факт порушення законодавства у сфері публічних закупівель, у позивача-1, з огляду на опрацювання та надання відповідей на листи прокуратури, а також складання акту перевірки закупівель, було достатньо часу для вжиття дієвих заходів на захист інтересів держави до пред`явлення прокурором позову у даній справі, чого зроблено не було. Більш того, позивач-1 не збирався здійснювати захист порушених інтересів у належний спосіб.

Оскільки позивач-1 відповідного позову про визнання недійсними спірних додаткових угод та застосування наслідків недійсності цих правочинів не подав і не збирався його подавати, тобто фактично самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, така бездіяльність свідчить про вияв негативної поведінки уповноваженого суб`єкта щодо захисту інтересів держави та необхідності належного захисту цих інтересів.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №905/1529/20.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області.

Відповідно до п. 1, 2, 3.1.1, 3.3.28 Положення про Відділ освіти Менської міської ради, затвердженого рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Менської міської ради від 04.07.2018, Відділ освіти є виконавчим органом Менської міської ради, є підзвітним та підконтрольний міській раді. Відділ є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, є розпорядником коштів, має печатку, власний бланк. Відділ освіти, зокрема, виконує такі завдання: здійснює реалізацію державної політики в галузі з урахуванням особливостей соціально-культурного середовища території, що належить до сфери управління Менської міської ради; організовує підготовку закладів освіти до нового навчального року, до роботи в осінньо-зимовий період, проведення поточного та капітального ремонту приміщень.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Відділ освіти є виконавчим органом місцевої ради, який у розумінні ст. 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля природного газу за Договором), що уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету та зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та публічних закупівель.

Прокурор звертався до Відділу освіти Менської міської ради з листом від 05.07.2022 №1216вих-22, у якому повідомив про виявлені порушення законодавства при укладенні між позивачем-2 та відповідачем спірних додаткових угод, а також просив повідомити про вжиті заходи щодо усунення виявлених порушень, у тому числі щодо подання відповідного позову до суду.

Відділ освіти у листі від 11.07.2022 №01-15/313 повідомило прокурора, що буде всебічно надавати інформацію за наявності ухвали слідчого судді, суду.

При цьому жодної інформації про здійснення захисту інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду щодо визнання недійсними додаткових угод та стягнення зайво сплачених коштів, як і відповідних доказів на підтвердження цього, Відділ освіти суду не надав.

З наведеного вбачається нездійснення Відділом освіти жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прокурор правильно визначив позивачів у цій справі, оскільки Відділ освіти є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України, а Північний офіс Державної аудиторської служби є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача-1 як органу, який здійснює моніторинг закупівлі, і у разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, у тому числі шляхом подання позову про визнання додаткових угод недійсними, та позивача-2, який є стороною спірних правочинів, юридичною особою, що може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету згідно з законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Отже, компетентні органи були достеменно обізнані з фактом порушення законодавства у сфері публічних закупівель, а у позивачів було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте вони самостійно не захистили інтереси держави в суді шляхом подання позову про визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення з відповідача зайво сплачених коштів.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив позивачів про намір подати позов в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Відділу освіти Менської міської ради до ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення зайво сплачених коштів.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Північного офісу Державної аудиторської служби України та Відділу освіти Менської міської ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

При цьому суд враховує, що можливість використання відповідачем безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес, а їх неповернення не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. Разом з тим, потенційно факт перерахування на адресу відповідача зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює раціональне та ефективне їх використання. Зазначене підриває фінансово-економічні основи держави та не сприяє забезпеченню виконання нею основних функцій та завдань. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Щодо визнання недійсними додаткових угод.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно з пунктами 6, 11, 22 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»: договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару; замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону. При цьому предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті. що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч. 4 ст. 41 вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

В абзаці 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Як встановив суд, позивач-2 та відповідач уклали Договір за результатами відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Так, відповідно до пунктів 1.2, 3.1, 3.4 Договору обсяг постачання газу складав 140 100 м3; ціна газу на момент укладання Договору становила 5 949,00 грн за 1000 м3, в т. ч. ПДВ 991,50 грн; загальна сума Договору - 833 454,90 грн.

Водночас згідно з Додатковими угодами №1, №3, №4 тричі змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару з 5 949,00 грн до 7 582,00 грн за 1000 м3 природного газу та зменшено кількість товару до 113 194,291 м3. Фактично ціна за 1000 м3 (одиницю товару) збільшилася на 27,45%, а кількість газу, який підлягав поставці, було зменшено майже на 23,77%, порівняно з погодженим під час закупівлі.

Необхідність укладення оспорюваних Додаткових угод №1, №3, №4 до Договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни пального на ринку, на підтвердження якого (коливання) відповідачем було надано цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №1770/20 від 05.01.2021, №155/21 від 22.01.2021, №182/21 від 26.01.2021, №847-6/21 від 13.04.2021.

Тобто оспорювані додаткові угоди були укладені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Проте, як вбачається з цінових довідок Харківської торгово-промислової палати №1770/20 від 05.01.2021, №155/21 від 22.01.2021, які стали підставою для укладення спірної додаткової угоди №1 від 26.01.2021, ці довідки містять інформацію про середньозважену ціну природного газу станом на 31.12.2020 та на 19.01.2021, тобто ще до укладення Договору від 21.01.2021.

Таким чином, суд доходить висновку, що довідки Харківської торгово-промислової палати №1770/20 від 05.01.2021, №155/21 від 22.01.2021 не підтверджують коливання ціни природного газу на ринку в період від дати укладення договору (21.01.2021) до дати підписання Додаткової угоди №1 (26.01.2021), а отже при укладенні Додаткової угоди №1 така зміна здійснена без належного підтвердження коливання цін у сторону їх збільшення за відповідний період.

Цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №182/21 від 26.01.2021, №847-6/21 від 13.04.2021, що стали підставою для укладення Додаткових угод №3, №4, містять довідкову інформацію щодо вартості газу на європейських хабах, проте відповідач не надав доказів того, що він поставляє газ, видобутий не в Україні, та/або придбаний саме на європейських хабах.

Україна має свій ринок природного газу, умови якого відрізняються від ринку інших країн, а тому не можуть вважатись об`єктивними та коректними наведені відповідачем порівняння цін, що крім того, мають несистематизований, вибірковий характер.

При цьому цінові довідки Харківської торгово-промислової палати є документами довідково-інформаційного характеру (фактографічно-інформаційними як вказано в примітці до цих документів) та не містять вартості природного газу станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату укладення Договору, момент звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до Договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, дату укладення інших додаткових угод, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення за такими параметрами у зазначені періоди.

Таким чином, суд вважає, що цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №1770/20 від 05.01.2021, №155/21 від 22.01.2021, №182/21 від 26.01.2021, №847-6/21 від 13.04.2021 не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», а тому ці довідки не можуть бути об`єктивним підтвердженням коливання ціни пального на ринку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що Додаткові угоди №1, №3, №4 укладені за відсутності підтвердження факту коливання ціни на газ за певні періоди дії Договору.

Також слід зазначити, що метою вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога в тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення на 27,45%, шляхом укладення додаткових угод №1, №3, №4 (дві з яких укладені сторонами менш ніж через два тижні після укладення Договору та поширили свою дію в частині розрахунків з 23.01.2021 та 26.01.2021, відповідно, тобто через два та п`ять днів після укладення самого Договору) є недобросовісною діловою практикою з боку продавця, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції ТОВ «Сервіс Групп ЛТД» у тендері з метою перемоги (через п`ять днів після укладення Договору ціна за 1000 м3 з 5 949,00 грн зросла до 7163,00 грн).

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі».

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір купівлі-продажу (поставки) товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Також не містять матеріали справи жодних доказів, що відповідач у розглядуваний період застосування спірних додаткових угод №1, №3, №4 дійсно змушений був придбавати природний газ для його подальшої передачі позивачу-2 на виконання обов`язків за Договором за цінами, вказаними у відповідних цінових довідках.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Відділ освіти Менської міської ради, який мав беззаперечне право на отримання пального по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписав спірні додаткові угоди, внаслідок чого ціна за 1000 м3 природного газу збільшилась, а обсяг переданого газу за Договором зменшився.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України «Про публічні закупівлі» підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд, встановивши наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання Додаткових угод №1, №3, №4 недійсними на момент їх укладення, дійшов висновку, шо спірні додаткові угоди №1, №3, №4 суперечать пункту 2 частини 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановлених ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак про наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Щодо стягнення коштів у розмірі 75 182,78 грн.

Відповідно до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Обов`язок повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 Цивільного кодексу «Купівля-продаж».

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка природного газу, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного Договору.

Відповідно до умов Договору відповідач повинен був поставити Відділу освіти 140 100 м3 природного газу за ціною 5 949,00 грн за 1000 м3.

Як встановив суд, відповідач у період з січня по квітень 2021 року поставив позивачу-2 природний газ у кількості 61 199,67 м3, а саме:

- у січні 2021 року: 25.01.2021 - 0,784300 тис. м3 за ціною 6 527,00 грн з ПДВ за 1 000 м3 та з 26.01.2021 по 31.01.2021 - 5,405470 тис. м3 за ціною 7 163,00 грн з ПДВ за 1 000 м3. Отже, різниця в ціні за 1 000 м3 у порівнянні з ціною, встановленою у Договорі, складає: за поставлений газ 25.01.2021 - 578,00 грн (6527,00-5949,00), з 26.01.2021 по 31.01.2021 - 1214,00 грн (7163,00-5949,00). Таким чином, розмір зайво сплачених позивачем-2 коштів у цей період становить 7 015,57 грн (0,784300*578,00+5,405470*1214,00);

- у лютому 2021 року: 27,400980 тис. м3 за ціною 7 163,00 грн з ПДВ за 1 000 м3. Отже, різниця в ціні за 1 000 м3 у порівнянні з ціною, встановленою у Договорі, складає 1214,00 грн (7163,00-5949,00). Таким чином, розмір зайво сплачених позивачем-2 коштів у цей період становить 33 264,79 грн (27,400980*1214,00);

- у березні 2021 року: 20,847680 тис. м3 за ціною 7 163,00 грн з ПДВ за 1 000 м3. Отже, різниця в ціні за 1 000 м3 у порівнянні з ціною, встановленою у Договорі, складає 1214,00 грн (7163,00-5949,00). Таким чином, розмір зайво сплачених позивачем-2 коштів у цей період становить 25 309,08 грн (20,847680*1214,00);

- у квітні 2021 року: з 01.04.2021 по 12.04.2021 - 4,669210 тис. м3 за ціною 7163,00 грн з ПДВ за 1 000 м3 та з 13.04.2021 по 30.04.2021 - 2,092030 тис. м3 за ціною 7582,00 грн з ПДВ за 1 000 м3. Отже, різниця в ціні за 1 000 м3 у порівнянні з ціною, встановленою у Договорі, складає: за поставлений газ з 01.04.2021 по 12.04.2021 - 1214,00 грн (7163,00-5949,00), з 13.04.2021 по 30.04.2021 - 1633,00 грн (7582,00,00-5949,00). Таким чином, розмір зайво сплачених позивачем-2 коштів у цей період становить 9084,70 грн (4,669210 *1214,00+2,092030*1633,00).

Усього розмір зайво сплачених позивачем-2 коштів за поставлений відповідачем природний газ становить 74 674,14 грн.

За розрахунком прокурора розмір таких коштів становить 75 182,78 грн, проте, як вбачається з наданого розрахунку, прокурором неправильно обраховану цю суму, оскільки не враховано, що:

- ціна природного газу включає в себе також вартість послуг з замовлення (бронювання) потужності, яка становить 163,90 грн за 1000 м3;

- в наданих актах прийому-передачі природного газу зазначено окремо ціну природного газу та вартість послуг з замовлення (бронювання) потужності;

- обсяг замовленої потужності є більшим за фактично спожитий позивачем-2 природний газ.

Відтак при визначенні зайво сплачених позивачем-2 коштів необхідно враховувати вартість послуг з замовлення (бронювання) потужності, що відповідає кількості фактично поставленого природного газу, а не загальну вартість таких послуг, за яку Відділом освіти сплачено кошти.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога прокурора про стягнення з відповідача зайво сплачених коштів підлягає частковому задоволенню у розмірі 74 674,14 грн.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Згідно частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки за висновком суду визнані недійсними додаткові угоди були підписані внаслідок неправомірних дій обох сторін в однаковій мірі, як ТОВ «Сервіс Групп ЛТД», так і Відділу освіти Менської міської ради, суд вважає, що судові витрати мають бути покладені на відповідача та позивача-2 у рівних частинах, тобто у розмірі 4 953,61 грн на кожного.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними додаткові угоди №1 від 26.01.2021, №3 від 01.02.2021, №4 від 19.04.2021 до договору на постачання природного газу №315/21 від 21.01.2021, укладені між Відділом освіти Менської міської ради Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД» (, вул. Зоологічна, 4а, м. Київ, 04119) на користь Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області (, вул. Титаренка Сергія, 7, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600) кошти у розмірі 74 674,14 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп ЛТД» (, вул. Зоологічна, 4а, м. Київ, 04119) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 4 953,61 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області (, вул. Титаренка Сергія, 7, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 4 953,61 грн витрат зі сплати судового збору.

6. У решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 17.01.2023.

Суддя В. В. Шморгун