РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2023Справа № 910/12015/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця Бетон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Керрот Бетон"

про стягнення 33 790,98 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Столиця Бетон" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керрот Бетон" про стягнення 33 790,98 грн, в тому числі 25 900,00 грн основної заборгованості, 6 847,24 грн інфляційних нарахувань та 1 043,74 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг за договором надання послуг по подачі бетону на відстань від 11.05.2021 №2005-03, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 25 900,00 грн. Крім того, за неналежне виконання зобов`язань за договором позивачем нараховано 6 847,24 грн інфляційних нарахувань та 1 043,74 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12015/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Станом на 16.01.2023 відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на позов, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 21.11.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 016.

Згідно з частиною другою статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 11.05.2021 було укладено договір надання послуг по подачі бетону на відстань №2005-03 відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу послуги по транспортуванню бетону на відстань за допомогою бетононасосу, у місце та час вказаний відповідачем, а останній зобов`язався сплатити їх вартість за погодженими цінами.

Відповідно до пункту 2.1. договору ціна надання послуг визначається на підставі отриманої від відповідача заявки та вказується в рахунку, виставленому останньому.

Пунктом 2.2. договору визначено, що загальна вартість послуг може бути відкоригована у зв`язку зі збільшенням фактичного часу користування послугами, що підтверджується підписаними відповідачем наряд-замовленнями та відповідних актів виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно з пунктом 2.3. договору оплата за надані позивачем послуги здійснюється в гривнях шляхом попереднього перерахування грошових коштів відповідачем на розрахунковий рахунок позивача відповідно до виставлених ним на підставі отриманої від відповідача заявки рахунків-фактур. Якщо час фактично наданих послуг перевищує час, вказаний у заявці відповідача, останній зобов`язаний здійснити доплату за надані послуги згідно додатково виставленого позивачем рахунку протягом трьох банківських днів з дати отримання рахунку.

Пунктом 3.1. договору визначено, що відповідач зобов`язаний у порядку, передбаченому цим договором оплачувати надані позивачем послуги.

Згідно пункту 6.2. договору передача-приймання наданих послуг у відповідності з даним договором оформляється сторонами шляхом підписання актів прийому-передачі наданих послуг. Надані позивачем акти прийому-передачі наданих послуг відповідач зобов`язаний підписати та повернути позивачу протягом п`яти робочих днів. У разі відмови відповідача підписати вказаний акт, доказом надання послуг є підписаний уповноваженим представником відповідача наряд-замовлення.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 року (пункт 10.1. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання укладеного сторонами договору №2005-03 від 11.05.2021 позивач надав відповідачу послуги на суму 51 900,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними сторонами актами надання послуг від 19 травня 2021 року №327 на суму 17 820,00 грн, від 05 лютого 2022 року №54 на суму 16 800,00 грн та від 18 червня 2022 року №178 на суму 17 280,00 грн.

До вищезазначених актів позивачем були виставлені рахунки на оплату №52 від 05.02.2022 на суму 16 800,020 грн, №179 від 20.06.2022 на суму 17 280,00 грн та №336 від 11.05.2021 на суму 17 820,00 грн.

Відповідачем частково здійснено оплату за надані послуги у розмірі 26 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2058 від 14.02.2022 на суму 5 000,00 грн, №279 від 21.06.2022 на суму 10 000,00 грн, №352 від 05.07.2022 на суму 3 000,00 грн, №469 від 02.08.2022 на суму 500,00 грн, №867 від 05.10.2022 на суму 2 000,00 грн, №879 від 06.10.2022 на суму 500,00 грн, №887 від 07.10.2022 на суму 500,00 грн, №911 від 12.10.2022 на суму 500,00 грн, №918 від 13.10.2022 на суму 500,00 грн, №924 від 14.10.2022 на суму 500,00 грн, №931 від 18.10.2022 на суму 500,00 грн, №942 від 19.10.2022 на суму 500,00 грн, №946 від 20.10.2022 на суму 500,00 грн, №960 від 21.10.2022 на суму 500,00 грн, №970 від 25.10.2022 на суму 500,00 грн та №993 від 31.10.2022 на суму 500,00 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором №2005-03 від 11.05.2021 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даної угоди.

Окрім того, сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 04.08.2022, яким погоджено суму заборгованості у розмірі 33 400,00 грн.

Суд дійшов висновку, що відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору №2005-03 від 11.05.2021 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25 900,00 грн, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати послуг на суму 25 900,00 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 25 900,00 грн, з урахуванням часткових оплат, є правомірною і підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 043,74 грн 3% річних та 6 847,24 грн інфляційних нарахувань нарахованих за загальний період з 20.05.2021 по 04.11.2022.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з вимогою (претензією) щодо сплати заборгованості до відповідача не звертався, оскільки доказів протилежного суду не надано.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги статей 525, 526, частини другої статті 530 Цивільного кодексу України та на підставі ретельної правової оцінки умов укладеного сторонами договору №2005-03 від 11.05.2021, яким не встановлено строк виконання зобов`язання, а вимоги щодо сплати заборгованості позивачем направлено не було, що унеможливлює застосування норм частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, у суду відсутня можливість встановити початок перебігу строку прострочення виконання зобов`язання в частині оплати наданих послуг, у зв`язку з чим вимога про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути з відповідача 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Так, згідно статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2022 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Колт" укладено договір про надання правової допомоги №04-08-2022 відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язано в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати, а позивач прийняти та оплатити юридичні послуги, надані об`єднанням, пов`язані з представництвом інтересів позивача щодо стягнення заборгованості з боржників визначених в додаткових угодах до договору.

Пунктом 1 додаткової угоди №9 від 29 вересня 2022 року до договору сторони домовилися, що адвокатське об`єднання зобов`язано в порядку та умловах, визначених цим договором, надати, а позивач прийняти та оплатити юридичні послуги, надані об`єднанням, пов`язані з представництвом інтересів позивача щодо стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керрот Бетон" за договором №2005-03 надання послуг по подачі бетону на відстані від 11 травня 2021 року на загальну суму 33 400,00 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди вартість юридичних послуг становить 10 000,00 грн. Ці послуги адвокатського об`єднання оплачуються позивачем шляхом переказу грошових коштів на рахунок об`єднання упродовж 10 днів після набрання рішення суду законної сили.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 10 000,00 грн позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 04-08-2022 від 04.08.2022, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Колт", копію додаткової угоди №9 від 29.09.2022 до договору про надання правової допомоги № 04-08-2022 від 04.08.2022, копію ордеру серії ВІ № 1099335 від 10.08.2022 та копію свідоцтва про право на здійснення адвокатською діяльністю серії № ПТ 2383 від 16.10.2018.

Згідно з частинами 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену ціну позову та розмір витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірним із предметом позову та ступенем складності справи.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позов у даній справі задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 664,77 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Керрот Бетон" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, ідентифікаційний код 41329037) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця Бетон" (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 18/20, К 2, кім. 19, 20, ідентифікаційний код 39997439) заборгованість у розмірі 25 900 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот) грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 664 (сім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 77 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 901 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн 63 коп.

3.В іншій частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача 1 043,74 грн 3% річних та 6 847,24 грн інфляційних нарахувань відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк