ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 Справа № 922/1555/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Модус Агро" (адреса: 64703, Харківська обл., м. Барвінкове, вул. Центральна, буд. 18, кв. 8; )
про стягнення 1562652,60 грн.
за участю представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Модус Агро" (далі - відповідач) 1562652,60 грн, з яких:

579214,38 грн - попередньої оплати;

494867,66 грн - неустойки;

306967,75 грн - 48% річних;

181602,81 грн - штрафу.

Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати, в т. ч. витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано з посиланням на невиконання відповідачем умов договору поставки № Д060821Г від 06.08.2021 щодо поставки попередньо оплаченого за цим договором товару, та не повернення попередньої оплати в добровільному порядку.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.09.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" залишено без руху; надано останньому п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви; визначено спосіб усунення недоліків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" звернулось до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 10615 від 26.09.2022).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.10.2022 відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.11.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської від 03.11.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.12.2022.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Харківської від 06.12.2022 закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2022.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2022 розгляд справи відкладено на 16.01.2023.

Позивач надав суду письмові пояснення від 02.01.2023 та заяву про розподіл судових витрат від 02.01.2023, відповідно до якої просить суд за наслідками розгляду справи стягнути з відповідача на свою користь 50000 грн. витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

На судове засідання 16.01.2023 сторони своїх представників не направили.

Представник позивача звернувся до суду з клопотанням від 16.01.2023 в якому просить суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідач про причини неприбуття представника суд не повідомив.

З приводу повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Зокрема, судом здійснено спробу направлення на адресу реєстрації підприємства відповідача копії ухвал від 20.09.2022, від 25.10.2022, від 03.11.2022, від 06.12.2022, від 26.12.2022.

Проте, згадані ухвали канцелярією суду не відправлено у зв`язку з призупиненням Акціонерним товариством «Укрпошта» приймання та пересилання поштових відправлень до тимчасово окупованих територій України та районів ведення бойових дій, на території яких не працюють відділення поштового зв`язку у зв`язку з повномасштабною збройною агресією росії проти України - до поштового відділення 64703 (за місцезнаходженням якого зареєстравно підприємство відповідача). Про зазначені обставини складено відповідні акти, які залучено до матеріалів справи.

Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять. В процесі розгляду справи, представники позивача повідомили, що вони не володіють інформацією про наявність у відповідача іншої адреси ніж та, що вказана в позовній заяві.

Також з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд здійснив направлення копій ухвал на електронну адресу відповідача, вказану позивачем в позовній заяві. Іншою контактною інформацією стосовно відповідача суд не володіє.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідними нормами ГПК України встановлено строк розгляду справи судом, і такий строк є таким, що майже сплинув; що нормами чинного законодавства не передбачено можливості відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану або до того моменту, коли запрацює відділення поштового зв`язку на території де зареєстровано сторону яку потрібно повідомити про розгляд справи засобами поштового зв`язку, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи в судовому засіданні без участі представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 06 серпня 2021 року між позивачем, як покупцем, і відповідачем, як постачальником, було укладено договір поставки № Д060821Г (далі договір).

Відповідно до умов Договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 12 серпня 2021 року, відповідач зобов`язався поставити пшеницю 2, 3 класу у обсязі 65,000 тонн (+ 20 % на вибір покупця) за ціною 6320,00 грн за тону загальною вартістю 410 800,03 грн (разом з ПДВ), а також пшеницю 2,3 класу у обсязі 135,000 тонн (+ 20 % на вибір покупця) за ціною 6800,00 грн за тону загальною вартістю 917 999,65 грн (разом з ПДВ).

Пунктом 1.3 договору передбачено, що якість товару, що підлягає поставці, повинна відповідати наступним вимогам: згідно ДСТУ 3768-2019. У випадку невідповідності фактичної якості зерна, а саме масова частка сирої клейковини менше 18% ціна складатиме 6 600,00 (шість тисяч шістсот) грн з ПДВ. У випадку невідповідності фактичної якості зерна базовим вимогам покупець має право відмовитись від партії такого товару або прийняти товар зі зменшеною ціною, при цьому постачальник компенсує покупцю вартість послуг елеватора по доведенню якості зерна до базових вимог згідно тарифів елеватора, при цьому сторони підписують відповідну додаткову угоду, якою узгоджується остаточна ціна на таку партію Товару.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що строк поставки до 25 вересня 2021 року.

Пунктами 2.1. 2.2. договору передбачено, що товар може передаватись покупцю окремими партіями, але повний його обсяг, визначений у цьому Договорі, має бути поставлений у строк, встановлений у п. 1.4. Договору. Підставою для поставки є надане постачальником повідомлення про готовність товару до відвантаження. У разі не надання покупцю від постачальника повідомлення про готовність товару до відвантаження та/або не здійснення поставки в строк, що встановлений в п. 1.4. договору, постачальник вважається таким, що порушив строки поставки. Датою поставки Товару вважається дата оформлення видаткової накладної на ім`я Покупця.

Згідно з п. 2.3. договору, умови поставки - СРТ - зерновий склад ТОВ АПК «Новаагро» (Харківська обл., Чугуївський р-н, с-ще. Залізничне). У випадку розбіжностей умов цього Договору з правилами «Інкотермс-2010» пріоритет мають умови Договору.

Згідно з п. 3.1-3.2. договору, оплата товару здійснюється покупцем у грошовій формі впродовж 3-х банківських днів після настання усіх наступних подій: поставки товару; надання постачальником покупцю документів, зазначених у п. 2.5., 5.10 договору. У разі ненастання зазначених подій та/або невиконання постачальником умов договору покупець має право затримати оплату товару. Покупець має право здійснити попередню оплату у розмірі 86% від вартості товару. У випадку не реєстрації постачальником податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до ст. 201.1 ПКУ покупець сплачує грошову суму в розмірі 86 % вартості Товару, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару та надання копій документів зазначених у пункті 2.5. та 5.10. Покупець сплачує грошову суму в розмірі 14 % вартості Товару, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201.1 ПКУ. Оплата за Товар здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на поточний рахунок Постачальника. Зобов`язання Покупця по оплаті вважаються виконаними з дати списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця. Покупець не відповідає за можливу затримку із зарахуванням обслуговуючим банком Постачальника грошових коштів, переказаних Покупцем в якості оплати, на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної поставки товару згідно умов договору постачальник сплачує покупцеві на вимогу останнього штрафну неустойку у розмірі 0,5 % від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання постачальником свого зобов`язання за цим договором.

Згідно з п. 4.4. договору, у разі односторонньої відмови від виконання зобов`язань Постачальник сплачує на користь Покупця штраф в розмірі 15% від суми вартості Товару щодо якого поставка не була здійснена або суми договору на вибір Покупця та зобов`язаний повернути попередньою оплату в повному обсязі в строк 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання повідомлення від Покупця.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що у разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує на користь покупця штраф в наступних розмірах:

- порушення строку поставки товару більш ніж на 10 календарних днів - 5 % від вартості не поставленого товару;

- порушення строку поставки товару більш ніж на 20 календарних днів - 10 % від вартості не поставленого товару;

- порушення строку поставки товару більш ніж на 30 календарних днів - 20 % від вартості не поставленого товару.

Згідно з п. 4.6. договору, у разі порушення строку поставки товару, покупець має право вимагати розірвання договору та/або повернення попередньої оплати, якщо покупець здійснив попередню оплату. Постачальник зобов`язаний повернути грошові кошти (попередню оплату) в строк 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання повідомлення Покупця про повернення попередньої оплати.

Згідно з п. 4.8. договору, відповідно до статті 693, 536 ЦК України, сторони встановлюють 48 (сорок вісім) процентів річних за користування грошовими коштами, у разі порушення Постачальником строку поставки Товару, які нараховуються з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки Товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Згідно із пунктом 4.11 договору сторони домовилися відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України збільшити строк нарахування штрафних санкцій до 3 (трьох) років від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.5. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним. Дата підписання договору вказується у правому верхньому куті договору на першій сторінці, під заголовком договору. Сторони затверджують наступну форму укладення цього Договору: шляхом підписання та проставлення печаток сторін. Сторони погоджують, що до обміну оригіналами екземплярів Договору юридичну силу мають договір у наступній формі: підписаний із однієї сторони, відсканований, роздрукований та підписаний іншою стороною. У такому разі сканована копія Договору направляється на електронну пошту, зазначену у цьому Договорі.

Як свідчать матеріали справи, 06 серпня 2021 року позивачем було перераховано на користь відповідача попередню оплату у сумі 1000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 108710 від 06.08.2021.

Однак, відповідачем не в повному обсязі були виконані власні зобов`язання за договором, а саме було поставлено товар лише у обсязі 66,58 тонн вартістю 420 785,62 грн., в т. ч. за видатковими накладними № 44 від 13.08.2021 у обсязі 35,14 т на суму 222 084,81 грн., та № 45 від 17.08.2021 у обсязі 31,44 т на суму 198 700,81 грн.

При зверненні до суду з позовом у даній справі позивач вказує, що відповідач не здійснив поставку товару на всю суму попередньої оплати, а саме, не було поставлено товар на суму 579214,38 грн. Тобто, як наслідок, відповідач не виконав умови договору щодо поставки товару, та продовжує користуватися належними позивачу грошовими коштами у вказаній вище сумі.

За таких обставин, позивач в позовній заяві вимагає стягнення вказаних грошових коштів з відповідача на свою користь на підставі ст. ст. 610, 693 ЦК України.

Також на підставі п. 4.8. договору позивач нарахував до стягнення з відповідача 306967,75 грн. - 48% річних за користування грошовими коштами за період з 06 серпня 2021 року (дата перерахування Позивачем попередньої оплати) по 12 вересня 2022 року на суму попередньої оплати в розмірі 579214,38 грн. товар на яку не було поставлено.

Крім того, позивач вказує, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару на суму 908014,06 грн. За таких обставин, позивач на підставі п. 4.3. договору нарахував до стягнення з відповідача 494 867,66 грн. неустойки за період прострочення поставки з 26 вересня 2021 року (початкова дата прострочення виконання зобов`язання з поставки товару) по 12 січня 2022 року.

Окрім того, на підставі п. 4.5. договору, позивач нарахував до стягнення з відповідача 181602,81 грн. штрафу, що становить 20 % від вартості непоставленого товару виходячи з вартості непоставленого товару в розмірі 908014,06 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із статтею 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування статті 693 Цивільного кодексу України. Так, Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин першої та другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (пункт 22 названої постанови).

Крім того, згідно з п. 4.6. договору, у разі порушення строку поставки товару, покупець має право вимагати розірвання договору та/або повернення попередньої оплати, якщо покупець здійснив попередню оплату. Постачальник зобов`язаний повернути грошові кошти (попередню оплату) в строк 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання повідомлення Покупця про повернення попередньої оплати.

Як вже було зазначено вище, позивачем на виконання умов договору було сплачено на користь відповідача попередню оплату у сумі 1000000,00 грн., тоді як отримано товару лише на суму 420 785,62 грн. Доказів надання відповідачем позивачу повідомлення про готовність товару до відвантаження, та невиконання позивачем свого обов`язку отримати товар матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надані.

Разом з тим, оскільки строк поставки товару за договором сплив, а товар було передано лише частково, відповідно до приписів частини другої статті 693 ЦК України та п. 4.6. договору у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати на яку товар поставлено не було.

За таких обставин, заявлений позов в частині стягнення з відповідач на користь позивача 579214,38 грн. попередньої оплати (на яку товар не було поставлено) підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 48% річних суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3-4 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 4.8. договору, відповідно до статті 693, 536 ЦК України, сторони встановлюють 48 (сорок вісім) процентів річних за користування грошовими коштами, у разі порушення Постачальником строку поставки Товару, які нараховуються з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки Товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару на суму попередньої оплати в розмірі 579214,38 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, на підставі ч. 3-4 ст. 693, ст. 536 ЦК України та п. 4.8 договору надає позивачу право на нарахування 48% річних на суму 579214,38 грн. починаючи з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок, ним нараховано 306967,75 грн. 48% річних за період з 06 серпня 2021 року (дата перерахування Позивачем попередньої оплати) по 12 вересня 2022 року. Перевіривши здійснений розрахунок, суд констатує його правомірність та арифметичну вірність

За такий обставин, позов в зазначеній частині також підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 306967,75 грн. - 48% річних.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на корить позивача неустойки та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося, пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної поставки товару згідно умов договору постачальник сплачує покупцеві на вимогу останнього штрафну неустойку у розмірі 0,5 % від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання постачальником свого зобов`язання за цим договором.

При цьому, пунктом 4.5. договору передбачено, що у разі порушення строків поставки товару більш ніж на 30 календарних днів постачальник сплачує на користь покупця штраф в розмірі 20 % від вартості не поставленого товару.

Як вже зазначалося, згідно з умовами договору та додаткової угоди до нього, відповідач зобов`язався поставити позивачу товар на загальну суму 1328799,68 грн., проте поставив товар лише на суму 420785,62 грн. Зазначене свідчить, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором щодо поставки товару на суму 908014,06 грн.

Вказане в свою чергу свідчить про право позивача на нарахування неустойки (пені) та штрафу в порядку, визначеному п. 4.3., 4.5. договору.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, позивач нарахував до стягнення з відповідача 181602,81 грн. штрафу, що становить 20 % від вартості непоставленого товару, а також 494867,66 грн. неустойки за період прострочення поставки з 26 вересня 2021 року (початкова дата прострочення виконання зобов`язання з поставки товару) по 12 січня 2022 року. Перевіривши здійснений розрахунок, суд констатує його арифметичну вірність.

Зазначене свідчить про законність та обґрунтованість заявленого позивачем позову в даній частині вимог, що зумовлює необхідність винесення судом рішення про його задоволення.

Суд також зазначає, що при винесенні рішення в даній частині вимог суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, оскільки існування відповідних обставин матеріалами даної справи не доведено. Окрім того, суд враховує встановлений законом принцип свободи договору (ст. 6, 627 ЦК України), користуючись яким сторони уклали договір на відповідних умовах, а тому мають нести всі ризики (в т. ч. щодо сплати штрафних санкцій у встановленому розмірі за порушення його умов), пов`язані з неналежним виконанням його умов.

До того ж, в даному випадку матеріалами справи підтверджується не тільки факт невиконання відповідачем умов договору щодо поставки товару в обумовленій договором кількості, а й утримання тривалий час сплачених позивачем грошових коштів на виконання умов договору, поставка товару на які взагалі не відбулася. Окрім того, як стверджує позивач, не отримавши від відповідача товару за договором, він був фактично позбавлений можливості здійснити його подальший продаж, та отримати від такого продажу прибуток.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням з боку відповідача прав та інтересів позивача та зумовленої в зв`язку з цим необхідності в судовому захисті, позивач уклав з адвокатом відповідний договір на представництво його інтересів.

Зокрема, 04 травня 2020 року між Позивачем (ТОВ «ТБ «Новаагро») та Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» (АО «ЛОУ УОЛВС») було укладено договір про надання правової допомоги № 2/ТБ (далі Договір про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 2.1.3 Договору про надання правової допомоги Адвокатське об`єднання представляє інтереси Клієнта (ТОВ «ТБ «Новаагро») у судових органах, зокрема у господарських судах.

07 вересня 2022 року між ТОВ «ТБ «Новаагро» та АО «ЛОУ УОЛВС» укладено додаткову угоду № б/н до Договору про надання правової допомоги, відповідно до якої Адвокатське об`єднання зобов`язалося надати такі послуги:

скласти позовну заяву ТОВ «ТБ «Новаагро» до ТОВ «Модус Агро» про стягнення попередньої оплати і штрафних санкцій за договором поставки № Д060821Г від 06 серпня 2021 року, а також підготувати інші процесуальні документи, що будуть пов`язані із розглядом справи за зазначеним позовом;

супроводжувати справу у господарському суді Харківської області.

За надані послуги за Договором про надання правової допомоги та додатковою угодою № б/н від 07.09.2022 ТОВ «ТБ «Новаагро» зобов`язалося сплатити протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання- передачі наданих послуг за Договором

Як свідчать матеріали справи, відповідно до умов Договору про надання правової допомоги та додаткової угоди № б/н від 07.09.2022, Адвокатське об`єднання виконувало роботи та надавало послуги у обсязі та порядку встановленому домовленістю сторін.

Послуги, пов`язані з провадженням у даній справі, надавав представник ТОВ «ТБ «Новаагро» адвокат АО «ЛОУ УОЛВС» Крайз Олександр Ігорович, а також адвокат АО «ЛОУ УОЛВС» Чоломбитько Юлія Олександрівна.

Крайз Олександр Ігорович є головою адвокатського об`єднання АО «ЛОУ УОЛВС», Чоломбитько Юлія Олександрівна заступником голови, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження наданих послуг за Договором про надання правової допомоги і додаткової угоди № б/н від 07.09.2022 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2022 відповідно до якого засвідчили, що Адвокатське об`єднання «ЛОУ УОЛВС» виконало роботу та надало послуги:

- складення позовної заяви ТОВ «ТБ «Новаагро» до ТОВ «Модус Агро» про стягнення попередньої оплати і штрафних санкцій за договором поставки № Д060821Г від 06 серпня 2021 року

- надання усних консультацій з вивченням документів

- участь в судових засіданнях у справі № 922/1555/22 (2 засідання)

Всього виконано робіт та надано послуг на суму 50000,00 грн.

Суд констатує, що відповідач в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не надав суду доказів неспіврозмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та не заявляв клопотань про їх зменшення.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Дослідивши надані суду договір про надання правової допомоги, додаткові угоди до нього, та акт приймання-передачі наданих послуг, суд констатує, що розмір понесених ТОВ «ТБ «Новаагро» витрат на оплату послуг адвоката є співрозмірним щодо критеріїв визначених в ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Суд також враховує, що згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим враховуючи, що позов у даній справі було задоволено повністю, суд керуючись ст. 123, 126, 129 ГПК України при розподілі судових витрат покладає на відповідача 50000 грн. витрат позивача на професійну правничу допомогу, та 23439,78 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Модус Агро" (адреса: 64703, Харківська обл., м. Барвінкове, вул. Центральна, буд. 18, кв. 8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66; ):

579214,38 грн. - попередньої оплати;

306967,75 грн. - 48% річних;

494867,66 грн. - неустойки;

181602,81 грн. - штрафу;

23439,78 грн. - судового збору;

50000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "18" січня 2023 р.

Суддя О.І. Байбак