ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2023 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/2023/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Яризько В.О. , Хотенець П.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП» (36008, м. Полтава, пров. Вантажний, буд. 24, )
до державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" ( 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126, )
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева»

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП», звернувся до господарського суду Харківської області із позовної заявою до відповідача, державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева", про стягнення 151922,04 грн., з яких сума основної заборгованості 122126,00 грн., інфляційні збитки 26692,46 грн. та 3 % річних у розмірі 3103,58 грн. за Договором про закупівлю №1 від 22.09.2021 в рамках Генерального договору поставки №725 дп від 22.09.2021.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2481,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 27000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

У провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.10.2022 позовна заява вх. № 2023/22 передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Хотенець П.В., суддя Яризько В.О.

07.11.2022 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява (вх.№13428), в якій останнім виправлено технічну помилку, а саме зазначено ціну позову 151922,04 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 ГПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Враховуючи, що 05.11.2022 та 06.11.2022 були вихідними, ухвалою суду від 07.11.2022, крім іншого, прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП» (вх. № 2023/22 від 31.10.2022) до розгляду в межах справи № 5023/10655/11 про банкрутство державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева». Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Докази надіслання відзиву іншій стороні надати суду. У разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч.9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відзиву. Докази надіслання відповіді на відзив іншій стороні надати суду. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення із урахуванням вимог ст.167 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив. Докази надіслання заперечення іншій стороні надати суду. Роз`яснено учасникам справи, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам статей 161-165 Господарського процесуального кодексу України та мають бути подані у строк, визначений в ухвалі. Письмові докази подаються до суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (ст.91 ГПК України).

02.12.2022, в межах строку встановленого ухвалою суду від 07.11.2022, до суду від відповідача надійшов відзив (вх.№15316), в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач вказує, що у відповідності до Заявки на поставку партії товару від 02.11.2021 позивач повинен був поставити відповідачу товар на загальну суму 280200,00 грн. строком до 20.11.2022. Станом на момент розгляду справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 278226,00 грн., а тому на думку відповідача, у відповідності до умов договору, у державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» не настали обставини для сплати заборгованості за фактом поставки партії товару. Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних не відповідає умовам договору. Крім того, відповідач вказує, що, на його думку, не застосовується індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання протягом дії мораторії на задоволення вимог кредиторів.

Відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

30.12.2022 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№17484), в яких останній заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, вважає їх не обґрунтованими і такими що спростовуються матеріалами справи.

Додаткові пояснення долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд звертає увагу, що кінцевим строком вирішення даного спору у відповідності до ст. 248 ГПК України є 06.01.2023, однак, враховуючи, що суддя Усатий В.О. з 22.12.2022 по 06.01.2023 знаходився у відпустці, рішення у даній справі постановлюється у перший робочий день колегії суддів, а саме 09.01.2023.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

22.09.2021 року між позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП» та відповідачем державним підприємством "Завод імені В.О.Малишева" був укладений Генеральний договір поставки товару №725 дп, відповідно до п.1.1. якого встановлено, що підписання цього Генерального договору сторони підтверджують готовність до співпраці в майбутньому на підставі результатів конкурсів та умов укладених договорів про закупівлю, що укладатимуться у відповідності до цього Гендоговору за формою, визначеною у Додатку 1 до цього Гендоговору (далі Договори про закупівлю). У порядку на умовах, визначених результатами конкурсів та укладеними Договорами про закупівлю, постачальник зобов`язується поставити покупцю у власність товар, найменування, кількість та ціна якого визначається згідно з Договорами про закупівлю (надалі Товар), а покупець зобов`язується приймати і оплачувати належний і відповідний товар.

Відповідно до п.2.1. Генерального договору покупець укладає Договір про закупівлю відповідно до Гендоговору з постачальником, який визнаний переможцем конкурсу, протягом строку дії його пропозиції та строку дії Гендоговору. Договори про закупівлю є невід`ємними частинами цього Гендоговору.

Згідно п.2.2. Генерального договору договір про закупівлю укладається за формою, визначеною у Додатку 1 до цього Гендоговору. Істотні умови Договорів про закупівлю визначені у цьому Гендоговорі, окрім умов щодо конкретного обсягу поставки, умов надання забезпечення виконання Договору про закупівлю, ціни за одиницю товару та ціни договору про закупівлю, що визначаються у Договорі про закупівлю за результатами конкурсу (відбору).

Пунктом 3.1. Генерального договору встановлено, що ціна за одиницю товару зазначається в договорі про закупівлю та включає в себе вартість тари та упаковки товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та всі витрати постачальника, пов`язані з виконання цього Гендоговору (включаючи Договори про закупівлю). Ціна визначається в національній валюті України.

Згідно п.3.3. Генерального договору якщо іншого не зазначено у відповідному Договорі про закупівлю, розрахунок здійснюється за кожну окрему поставлену партію Товару у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, після підписання акта приймання-передачі або видаткової накладної на партію товару (далі кожен окремо - «Первинний документ») та проходження товаром (на вимогу покупця) вхідного контролю.

Відповідно до п.4.1. Генерального договору поставка товару, включаючи його завантаження, перевезення, та розвантаження, здійснюється силами, засобами та за рахунок постачальника у місце поставки приміщення покупця за адресою: 61001, вул. Плеханівська, 126, м. Харків (якщо інше місце не зазначено у відповідному Договорі про закупівлю), розрахунок, у строк відповідно до Заявок покупця і Договору про закупівлю.

Згідно п.4.3. Генерального договору приймання товару здійснюється згідно з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР віл 15.06.1965 № П-6, та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7. На вимогу покупця товар проходить вхідний контроль.

Пунктом 4.4. Генерального договору встановлено, що датою поставки (передачі) товару та переходу права власності на товар є дата фактичного отримання товару покупцем від постачальника у відповідності до належно оформлених первинних документів. Первинний документ окрім обов`язкових реквізитів, передбачених чинним законодавством. повинен містити посилання на номер та дату Договору про закупівлю та відповідний номер та дату Заявки (за наявності Заявки), згідно з якою здійснюється поставка товару,

Згідно п.4.5. Генерального договору ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару у відповідності до належно оформленого первинного документа.

Пунктом 6.1. Генерального Договору передбачено, що цей Гендоговір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022 - в частині можливості укладення Договорів про закупівлю, закупівлі товару у рамках Гендоговору га виконання Договорів про закупівлю, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного виконання зобов`язань за цим Гендоговором.

22.09.2021 між позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП» та відповідачем державним підприємством "Завод імені В.О.Малишева" був укладений Договір про закупівлю №1 у рамках Генерального договору поставки від 22.09.2021 №725дп.

Пунктом 1. Договору про закупівлю №1 сторони погодили, що постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) наступний товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його ціну :

1. найменування товару : бронза БрА10ЖЗ, одиниця виміру : кг, кількість одиниць : 300, ціна за одиницю без ПДВ, грн. : 230,00 , загальна ціна (сума) без ПДВ, грн. : 69000,00;

2. найменування товару: бронза О5Ц6С5, одиниця виміру : кг, кількість одиниць: 700, ціна за одиницю без ПДВ, грн. : 235,00 , загальна ціна (сума) без ПДВ, грн. :164500,00.

Згідно п.2. Договору про закупівлю №1 , загальна сума (ціна) цього Договору становить: без ПДВ 233 500,00 гри., ПДВ 46700,00 грн. , разом з ПДВ 280 200,00 грн.

На підставі вищевказаного Договору №1 в рамках Генерального Договору поставки №725дп від 22.09.2021, відповідачу було поставлено, зокрема, товар на суму 278226,00 грн. згідно із наступними видатковими накладними:

- за видатковою накладною від 03.11.2021 р. № 166- товар на загальну суму 150756,00 грн., у тому числі ПДВ;

- за видатковою накладною від 30.11.2021 р. № 205- товар на загальну суму 127470,00 грн., у тому числі ПДВ.

Видаткова накладна від 03.11.2021 р. № 166 підписана представниками та скріплено печатками обох сторін без зауважень і заперечень.

Видаткову накладну від 30.11.2021 р. № 205 підписано представником позивача та скріплено печаткою останнього. Від імені відповідача - державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" товар отримано Сапожниковою Анжелою Олександрівною на підставі Довіреності № 422 від 26.11.2021.

У відповідності до п. 6. Договору про закупівлю №1 оплата товару здійснюється наступний чином: 50% передплата, 50% оплата за фактом поставки впродовж 30 календарних днів.

Отже, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за отриманий товар у такі строки: за видатковою накладною від 03.11.2021 р. № 166 до 03.12.2021; за видатковою накладною від 30.11.2021 р. № 205 - до 30.12.2021.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив лише часткову оплату за отриманий товар за вищевказаними видатковими накладними у загальній сумі 156100,00 грн. , а саме 26.10.2021 на суму 140100,00 грн. та 13.01.2021 на суму 16000,00 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача по оплаті за поставлений товар станом на момент подачі позову до суду склала 122126,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 151922,04 грн., з яких сума основної заборгованості 122126,00 грн., інфляційні збитки 26692,46 грн. та 3 % річних у розмірі 3103,58 грн. за Договором про закупівлю №1 від 22.09.2021 в рамках Генерального договору поставки №725 дп від 22.09.2021.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Так, згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Враховуючи наведені положення цивільного законодавства, суд зазначає, що строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, які склалися між сторонами у даному випадку, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, а факт отримання товару є самостійною підставою для виникнення у покупця обов`язку негайно здійснити розрахунки, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що пунктом 3.3 Генерального договору якщо іншого не зазначено у відповідному Договорі про закупівлю, розрахунок здійснюється за кожну окрему поставлену партію товару у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, після підписання акта приймання-передачі або видаткової накладної на партію товару (далі кожен окремо - «Первинний документ») та проходження товаром (на вимогу покупця) вхідного контролю. У відповідності до п. 6. Договору про закупівлю №1 оплата товару здійснюється наступний чином: 50% передплата, 50% оплата за фактом поставки впродовж 30 календарних днів, тобто, як було зазначено судом вище, підписання видаткових накладних, які є первинними обліковими документом і фактично фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Отже, строк оплати є таким, що настав за видатковою накладною від 03.11.2021 р. № 166 - 04.12.2021 та за видатковою накладною від 30.11.2021 р. № 205 - 31.12.2021.

Згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Зважаючи на встановлені обставини та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість в повному обсязі не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму боргу, останній визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару на суму 122126,00 грн., а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 26692,46 грн. та 3% річних у розмірі 3103,58 грн. за Договором про закупівлю №1 від 22.09.2021 в рамках Генерального договору поставки №725 дп від 22.09.2021, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача сума 3 % річних за період з 04.12.2021 по 31.10.2022 становить 3103,58 грн. та інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по жовтень 2022 становить 26692,46 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення вказаних сум 3 % річних та інфляційних втрат. В обґрунтування вказує, що ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження по справі про банкрутство Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (справа № 5023/10655/11). А у відповідності до статті 41 Кодексу України з процедури банкротства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три процента річних від простроченої суми тощо.

Суд вважає помилковим твердження відповідача, що протягом дії мораторію не нараховуються 3% річних та інфляційні втрати.

Так, ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження у справі за заявою Державного підприємства «Львівський бронетанковий ремонтний завод» про визнання банкрутом Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ч. 1, 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно ч. 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Таким чином, оскільки зобов`язання за Договором про закупівлю №1 від 22.09.2021 в рамках Генерального договору поставки №725 дп від 22.09.2021 виникли після порушення справи про банкрутство, вони є поточними, на які дія мораторію не розповсюджується.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи, що відповідачем контррозрахунок суду не надано та не спростовані відповідні нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідні періоди, окрім того, суд звертає уваги, що не може виходити за межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, а позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 26692,46 грн. та 3% річних у розмірі 3103,58 грн. за Договором про закупівлю №1 від 22.09.2021 в рамках Генерального договору поставки №725 дп від 22.09.2021, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх супності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягненню з відповідача 151922,04 грн., з яких сума основної заборгованості 122126,00 грн., інфляційні збитки 26692,46 грн. та 3 % річних у розмірі 3103,58 грн. за Договором про закупівлю №1 від 22.09.2021 в рамках Генерального договору поставки №725 дп від 22.09.2021.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позовні вимоги у даній справі задоволено в повному обсязі, а відтак витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. покладаються на відповідача - державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" і підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-241 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП» - задовольнити .

Стягнути з Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП» заборгованість за Договором про закупівлю №1 від 22.09.2021 в рамках Генерального договору поставки №725 дп від 22.09.2021 у розмірі 151922,04 грн., з яких сума основної заборгованості 122126,00 грн., інфляційні збитки 26692,46 грн. та 3 % річних у розмірі 3103,58 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481, 00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРІДАН-ГРУПП» (36008, м. Полтава, пров. Вантажний, буд. 24, ).

Відповідач: державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий В.О. Яризько П.В. Хотенець