ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2283/22

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства АНТОНОВ (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1)

до Державного авіаційного підприємства Україна (08302, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2)

про стягнення 131064,89 грн. заборгованості за договором оренди приладів № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., у тому числі 120780,00 грн. основного боргу, 3471,09 грн. інфляційних втрат, 730,05 грн. 3% річних, 6083,75 грн. пені,

Без виклику представників сторін

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області звернулося Державне підприємство АНТОНОВ (далі - ДП АНТОНОВ, позивач) з позовом до Державного авіаційного підприємства Україна (далі - ДАП Україна, відповідач) про стягнення 131064,89 грн. заборгованості за договором оренди приладів № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., у тому числі 120780,00 грн. основного боргу, 3471,09 грн. інфляційних втрат, 730,05 грн. 3% річних, 6083,75 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання за договором оренди приладів № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. в частині сплати орендних платежів, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 120780,00 грн. основного боргу, 3471,09 грн. інфляційних втрат, 730,05 грн. 3% річних, 6083,75 грн. пені, а також судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Державним підприємством АНТОНОВ позовною заявою до Державного авіаційного підприємства Україна про стягнення 131064,89 грн. заборгованості за договором оренди приладів № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., у тому числі 120780,00 грн. основного боргу, 3471,09 грн. інфляційних втрат, 730,05 грн. 3% річних, 6083,75 грн. пені, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2022 р. було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

21.12.2022 р. до Господарського суду Київської області від Державного авіаційного підприємства Україна надійшов відзив № 01-22/1032 від 06.12.2022 р. (вх. № 18813/22 від 21.12.2022 р.), за змістом якого відповідач зазначав, що між ДП «Антонов» (орендодавець) та ДАП «Україна» (орендар) був укладений договір оренди приладів № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., відповідно до якого орендодавець зобов`язується надати орендарю послуги, які визначені відповідно до «ДК 021:2015 - код 99999999-9», а саме - передати у строкове платне користування прилади, що знаходяться у власності орендодавця (прилади), за переліком та цінами, що наведені у додатку 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, а орендар зобов`язується прийняти в оренду прилади та своєчасно й у повному обсязі проводити розрахунки, передбачені договором. Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2021 р. включно. У грудні 2021 року сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. Однак, листом ДАП «Україна» № 12-10/597 від 29.12.2021 р. позивача було повідомлено, що, у зв`язку з технічною помилкою, в системі Рrozorro було закрито договір № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. щодо компонентів повітряного судна Ан-148-100, тому додаткова угода № 1 до договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., яка була передана ДП «Антонов» на погодження, не може бути оприлюднена. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі», мала бути проведена переговорна процедура закупівлі послуг щодо оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100, загальною вартістю не більше 50 відсотків ціни основного договору про закупівлю № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. Листом ДАП «Україна» № 12-10/4 від 12.01.2022 р. повідомлялося, що проведення переговорної процедури закупівлі послуг щодо оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100, про яку йшлося в листі № 12-10/597 від 29.12.2021 р., є неможливим через те, що договір № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. було укладено за результатами переговорної процедури, а не тендеру у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі». Для можливості оплати послуг з оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100 пропонувалося ДП «Антонов» оновити свою комерційну пропозицію № 532/10515-21 від 09.09.2021 р. та додати вартість оренди компонентів за період з 01.01.2022 р. по 30.04.2022 р. до вартості компонентів.

Водночас, відповідач зазначав, що фінансування ДАП «Україна» проводиться за рахунок бюджетних коштів. Загальна вартість договору корегується в залежності від виділених з держбюджету асигнувань і кошторисних призначень на 2022 рік. При зміні загальної вартості договору сторони укладають відповідну додаткову угоду. Основними джерелами надходження коштів ДАП «Україна» є бюджетні кошти, які підприємство отримує з Державного бюджету за програмою класифікації видатків Державного бюджету 3101310 «Забезпечення, організація та виконання літерних авіаційних рейсів повітряними суднами». На 2022 рік було заплановано бюджетне фінансування в розмірі 229148,90 тис.грн. Бюджетні кошти покривають витрати ДАП «Україна» та отримуються згідно затвердженого Паспорту бюджетної програми, Кошторису, Плану використання. За кошти, отримані з державного бюджету, проводяться всі роботи по підтримці льотної придатності ПС, навчання льотного складу та навчання іншого персоналу підприємства, проводиться нарахування та виплата заробітної плати працівникам підприємства, страхування повітряних суден, оплата комунальних платежів, податків та зборів, придбання паливно-мастильних матеріалів для повітряних суден, автомобільного транспорту та інше. Таким чином, враховуючи відсутність зареєстрованого бюджетного зобов`язання у розмірі 131064,89 грн., заборгованість не могла бути добровільно сплачена.

Відповіді на відзив позивачем до матеріалів справи подано не було.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

20.04.2021 р. між Державним підприємством АНТОНОВ (орендодавець) та Державним авіаційним підприємством Україна (орендар) було укладено договір № 22.0299.2021 оренди приладів, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується надати орендарю послуги, які визначені відповідно до «ДК 021:2015 - код 99999999-9. Не відображене в інших розділах (послуги щодо оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100)», а саме: передати у строкове платне користування прилади, що знаходяться у власності орендодавця (прилади), за переліком та цінами, що наведені у додатку 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, а орендар зобов`язується прийняти в оренду прилади та своєчасно й у повному обсязі проводити розрахунки, передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору строк оренди приладів зазначений у додатку 1 до цього договору.

У відповідності з п. 2.1 договору фактична передача орендодавцем орендарю приладів в оренду здійснюється на підставі акта приймання-передачі приладів в оренду.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна вартість цього договору складає 126720,00 грн. та зазначена в додатку 1 до договору.

Оплата за використання приладів здійснюється щомісячно на підставі акта наданих послуг протягом 7 банківських днів з дати підписання акта сторонами, орендар здійснює платіж шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця. Датою розрахунку за використання приладів вважається день надходження коштів на поточний рахунок орендодавця (п. 3.2 договору).

Умовами п. 6.2 договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті за користування наданими орендодавцем приладами орендар сплачує орендодавцю пеню за кожен день прострочення від суми заборгованості у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня. Пеня нараховується за період з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, до дня виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за відповідний період.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2021 р. включно (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 11.2 договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що виникли в період дії цього договору в повному обсязі та відповідальність за цим договором.

Сторонами було укладено додаток № 1 до договору 22.0299.2021 оренди приладів від 20.04.2021 р., яким передбачено ціну за використання приладів в розмірі 126720,00 грн.

Також ДП АНТОНОВ та ДАП Україна було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., за змістом п. 1 якої п. 11.1 передбачалося викласти в новій редакції, а саме « 11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.03.2022 р. включно».

Згідно з п. 2 додаткової угоди загальна вартість послуг, що будуть закуплені в період з 01.01.2022 р. до 31.03.2022 р., та їх обсяг визначаються окремою додатковою угодою. При цьому, загальна вартість послуг не може перевищувати 20% суми, визначеної в договорі № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., тобто 25344,00 грн.

ДАП Україна було направлено ДП АНТОНОВ лист № 12-10/597 від 29.12.2021 р. щодо оренди виробів, в якому відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку з технічною помилкою у системі Рrozorro було закрито договір № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. щодо оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100, тому додаткова угода № 1 до договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., яка була передана ДП «Антонов» на погодження не може бути підписана та оприлюднена. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі» буде проведено переговорну процедуру закупівлі послуг щодо оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100, загальною вартістю не більше 50 відсотків ціни основного договору про закупівлю № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. Лист-запрошення щодо участі у переговорній процедурі буде направлено на адресу ДП «Антонов» у січні 2022 року.

ДАП Україна було направлено ДП АНТОНОВ лист № 12-10/4 від 12.01.2022 р. щодо оренди виробів, відповідно до якого відповідач зазначав, що проведення переговорної процедури закупівлі послуг щодо оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100, про яку йшлося в листі № 12-10/597 від 29.12.2021 р., є неможливим через те, що договір № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. було укладено за результатами переговорної процедури, а не тендеру, в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі». Для можливості оплати послуг з оренди компонентів повітряного судна Ан-148-100 пропонувалося ДП «Антонов» оновити свою комерційну пропозицію № 532/10515-21 від 09.09.2021 р. та додати вартість оренди компонентів за період з 01.01.2022 р. по 30.04.2022 р. до вартості компонентів.

ДП АНТОНОВ було надіслано на адресу ДАП Україна лист № 532/623-22 від 18.01.2022 р., згідно з яким позивач повідомляв відповідача про те, що ДАП «Україна», керуючись ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України та частиною 6 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» було підготовлено та передано ДП АНТОНОВ на підписання додаткову угоду № 1 до договору щодо подовження терміну дії договору до 31.03.2022 р. Додаткова угода була підписана і надіслана листом № 532/15482-21 від 29.12.2021 р. Однак, листом № 12-10/597 від 29.12.2021 р. позивача було повідомлено, що у зв`язку з технічною помилкою у системі Рrozorro зазначена додаткова угода № 1 не може бути оприлюднена, а ДАП «Україна» розпочне переговорну процедуру закупівлі послуг з оренди у січні 2022 року. З огляду на наведене, позивач просив у відповідності з п. 2.2 договору протягом 3-х днів повернути ДП «АНТОНОВ» прилади, що знаходяться в оренді.

ДП АНТОНОВ було надіслано на адресу ДАП Україна лист № 532/1230-22 від 25.01.2022 р., згідно з яким зазначалось про те, що ДП «АНТОНОВ» не отримав відповіді на лист № 532/623-22 від 18.01.2022 р. щодо повернення виробів, що знаходились в оренді за договором № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. У зв`язку з тим, що згідно з листом № 12-10/4 від 12.01.2022 р. новий договір оренди ДАП «Україна» укласти не має можливості, останньому повторно пропонувалось, у відповідності з п. 2.2 договору, протягом 3-х днів повернути ДП «АНТОНОВ» прилади, що знаходяться в оренді.

ДП АНТОНОВ було надіслано на адресу ДАП Україна лист № 532/4800-22 від 07.07.2022 р. стосовно оренди компонентів літака, відповідно до якого зазначалося, що між підприємствами була підписана додаткова угода № 1 до договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. щодо подовження терміну його дії з 01.01.2022 р. до 31.03.2022 р. На підставі зазначеної додаткової угоди № 1 ДАП «Україна» має сплатити кошти за оренду компонентів у період з 01.01.2022 р. до 31.03.2022 р. у сумі 25344,00 грн.

У подальшому, ДП АНТОНОВ та ДАП Україна було підписано акт наданих послуг від 31.07.2022 р. на суму 104940,00 грн. згідно умов договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р.

ДП АНТОНОВ та ДАП Україна було підписано акт приймання-передачі приладів з оренди (акт наданих послуг) від 01.09.2022 р., згідно якого цей акт складено про те, що згідно договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. представник ДАП «Україна» (орендар) Климась С.В. передав, а представник ДП «АНТОНОВ» Грушецький В.Б. (орендодавець) прийняв з оренди зазначене в акті обладнання. Також згідно даного акту орендар має сплатити орендодавцю кошти в сумі 15840,00 грн.

ДП АНТОНОВ було надіслано на адресу ДАП Україна лист № 532/7485-22 від 12.09.2022 р., зі змісту якого вбачається, що ДАП «Україна» згідно акту приймання-передачі з оренди (акт наданих послуг) від 01.09.2022 р. було повернуто вироби, що перебували в оренді за договором № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. За період перебування цих виробів в оренді в період з 01.01.2022 р. по 01.09.2022 р. ДАП «Україна» має сплатити ДП «АНТОНОВ» кошти в сумі 120780,00 грн., а саме: 104940,00 грн. згідно акту наданих послуг від 31.07.2022 р. (за період з 01.01.2022 р. по 31.07.2022 р.); 15840,00 грн. згідно акту приймання-передачі з оренди (акт наданих послуг) від 01.09.2022 р. (за період з 01.08.2022 р. по 01.09.2022 р.). Відповідно до п. 11.2 договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань в повному обсязі та відповідальності за обумовленим договором. У свою чергу, ДП «АНТОНОВ» виконало свої зобов`язання по договору в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене, протягом 10 календарних днів з моменту отримання даного повідомлення, ДП АНТОНОВ просило здійснити оплату в сумі 120780,00 грн. за надані послуги з оренди виробів.

Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати орендних платежів за період користування майном виконав неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, договір № 22.0299.2021 оренди приладів від 20.04.2021 р., укладений між сторонами у даній справі, припинив свою дію 31.12.2021 р., з огляду на зазначені вище приписи п. 11.1 договору.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Однак, відповідач продовжував користуватися приладами, переданими в оренду на підставі зазначеного вище договору № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р., після закінчення строку дії останнього, а саме з 01.01.2022 р. по 01.09.2022 р., проте, орендну плату не сплачував, що відповідачем не спростовано та не заперечено.

У разі недотримання сторонами письмової форми правочину, для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої статті 205 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

Разом із тим, згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, сторонами були підписані зазначені вище акт надання послуг від 31.07.2022 р. на суму 104940,00 грн. та акт приймання-передачі з оренди від 01.09.2022 р. на суму 15840,00 грн., в яких не міститься відомостей про строк виконання оплати. Таким чином, необхідною умовою для виникнення у відповідача обов`язку з оплати є пред`явлення позивачем вимоги в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 530 ЦК України.

ДП АНТОНОВ було надіслано на адресу ДАП Україна лист № 532/7485-22 від 12.09.2022 р., відповідно до якого, серед іншого, позивач просив відповідача протягом 10 календарних днів, з моменту отримання даного повідомлення, здійснити оплату в сумі 120780,00 грн. за надані послуги з оренди виробів.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини, які відповідачем не заперечені та не спростовані, останній мав провести оплату наданих позивачем послуг з оренди приладів на підставі акта наданих послуг від 31.07.2022 р. в сумі 104940,00 грн. та на підставі акта приймання-передачі приладів з оренди (акт наданих послуг) від 01.09.2022 р. в сумі 15840,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час прийняття рішення, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували наявність чи розмір заявленого позивачем до стягнення боргу у сумі 120780,00 грн.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, зокрема, що фінансування ДАП «Україна» проводиться за рахунок бюджетних коштів, які отримує підприємство з Державного бюджету по програмі класифікації видатків Державного бюджету 3101310 «Забезпечення, організація та виконання літерних авіаційних рейсів повітряними суднами». Отже, враховуючи відсутність зареєстрованого бюджетного зобов`язання у розмірі 131064,89 грн., заборгованість за договором № 22.0299.2021 від 20.04.2021 р. не могла бути добровільно сплачена відповідачем.

Суд відхиляє зазначені доводи відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини 1 статті 4 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Окрім того, ст. 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Виходячи з положень ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 29.06.2004 р. у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 р. у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" вказав, що відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення перед позивачем зобов`язання зі сплати заборгованості.

До того ж, згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Отже, відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі і від надходження коштів на казначейський рахунок. Між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості, з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 120780,00 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 6083,75 грн. пені на підставі п. 6.2 договору.

У відповідності з п. 6.2 договору було передбачено, що при несвоєчасній оплаті за користування наданими орендодавцем приладами орендар сплачує орендодавцю пеню за кожен день прострочення від суми заборгованості у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня. Пеня нараховується за період з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, до дня виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за відповідний період.

В силу вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено про стягнення з відповідача заборгованості за час фактичного користування орендованими приладами з посиланням на договір оренди, строк дії якого на той час закінчився.

З наданого позивачем розрахунку пені, долученого до позовної заяви, вбачається, що позивач заявляє до стягнення з відповідача пеню, нараховану за прострочення сплати орендних платежів за період з 10.08.2022 р. до 26.10.2022 р. на суму 104940,00 грн., з 13.09.2022 р. до 26.10.2022 р. на суму 15840,00 грн., та за періоди користування майном після припинення дії договору оренди.

Суд зазначає, що забезпечення неустойкою (зокрема, у вигляді пені) виконання відповідачем зобов`язання зі сплати орендних платежів припинилося у зв`язку із припиненням дії договору, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені після припинення дії договору.

Водночас, іншої угоди, якою було б забезпечено неустойкою виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендної плати після припинення дії договору сторонами спору суду не надано.

З урахуванням наведеного, підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 6083,75 грн. пені є відсутніми.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 730,05 грн. 3% річних та 3471,09 грн. інфляційних втрат.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 730,05 грн., нарахованій на заборгованість відповідача за період з 10.08.2022 р. до 26.10.2022 р. на суму 104940,00 грн. в сумі 672,77 грн., з 13.09.2022 р. до 26.10.2022 р. на суму 15840,00 грн. в сумі 57,28 грн.

Розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, становить 3471,09 грн., нарахованих на суму заборгованості за період з 10.08.2022 р. до 26.10.2022 р. на суму 104940,00 грн. в сумі 3170,13 грн., з 13.09.2022 р. до 26.10.2022 р. на суму 15840,00 грн. в сумі 300,96 грн.

Однак, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів щодо моменту виникнення прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, зокрема, доказів щодо дати отримання відповідачем листа № 532/7485-22 від 12.09.2022 р. з вимогою щодо оплати за орендовані прилади у 10-денний строк від дня такого отримання.

За таких обставин, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 730,05 грн. 3% річних та 3471,09 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими, відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства АНТОНОВ.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного авіаційного підприємства Україна (08302, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2, код 25196197) на користь Державного підприємства АНТОНОВ (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1, код 14307529) 120780 (сто двадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 основного боргу, 2286 (дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 31 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 19.01.2023 р.

Суддя В.М. Бабкіна