ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2093/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 29, )
до Фізичної особи-підприємця Сєрого Юрія Львовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 )
про стягнення 61 360,67грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором на послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції № 26-2/ВНД від 28.12.2020 у розмірі 38 206,93грн, 3% річних в розмірі 672,02грн, збитки від інфляції в розмірі 5 062,85грн, пеню в розмірі 7 599,51грн, а також 9 819,36грн за демонтаж рекламної продукції.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 08.11.2022 позовну заяву Комунального підприємства "Харківський метрополітен" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на позов не надав. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 08.11.2022 направлена судом на адресу відповідача, яка збігається із адресою, зазначеною позивачем у позові та з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місцезнаходження відповідача.

Проте, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 08.11.2022, яка направлялась на адресу відповідача, повернута на поштову адресу суду з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

За приписами ч.3 ст.120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд зазначає, що сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала Господарського суду Харківської області від 08.11.2022, якою було відкрито провадження у даній справі та запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отримавши позовну заяву відповідач не був позбавлений можливості дізнатися в Господарському суді Харківської області про подальший перебіг питання щодо зазначеного позову та своєчасно ознайомитись з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Станом на день розгляду справи по суті від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

28.12.2020 між Комунальним підприємством "Харківський метрополітен" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Сєрим Юрієм Львовичем (відповідач) укладено договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції № 26-2/ВНД, відповідно до умов якого позивач на замовлення відповідача протягом визначеного в договорі періоду зобов*язався надавати за плату послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції згідно наданих відповідачем зразків, а відповідач вчасно і в повному обсязі вносити плату за користування місцями для розміщення рекламної продукції.

На підтвердження факту надання послуг за договором, відповідно до умов п.2.1.2 договору, сторонами оформлюється Акт прийому-передачі послуг.

Відповідно до п.2.3.5 договору відповідач взяв на себе зобов`язання з 10 по 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, з`являтися до відділу непрофільних доходів позивача для підписання акту приймання-передачі послуг. У разі неявки для підпису акту або неповернення до 20 числа того ж місяця позивачу примірника акту, оформленого належним чином, та/або відсутності у той же термін мотивованої відмови від підписання акту, послуга вважається такою, що прийнята відповідачем.

Відповідач, у п.2.3.6 договору зобов`язався у 3-денний термін, після закінчення терміну дії Договору за свій рахунок привести місця, що надавались, у первинний стан.

В разі проведення демонтажу рекламної продукції позивачем, відповідно до п.2.2.3 цього договору, відповідач відшкодовує позивачу витрати з демонтажу рекламної продукції та витрати на приведення місця, що надавалося, до первинного стану. Оплата повинна бути проведена у 3-денний термін згідно наданого рахунку.

У п.3.1 договору сторони погодили, що за послуги по наданню означених рекламних місць, відповідач сплачує позивачу кошти згідно затверджених тарифів у розмірі 38 206,93грн в місяць. Оплата проводиться відповідачем самостійно на поточний рахунок позивача без отримання рахунку, відповідно до кількості та категорії наданих позивачем рекламних місць.

За умовами п.3.2, п.3.3 договору відповідач зобов`язався здійснити перший платіж на поточний рахунок позивача протягом трьох днів після підписання договору. Щомісячні поточні платежі у розмірі місячної оплати, визначені цим договором, здійснюються відповідачем до 15-го числа поточного місяця у формі передплати.

31.12.2021 між сторонами укладено та підписано додаткову угоду № 3 до договору, відповідно доу мов якої сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту досягнення сторонами домовленості по всім істотним умовам та підписання сторонами тексту договору та діє до 31.03.2022 включно. Послуги по цьому договору надаються з 01.01.2021 по 31.03.2022.

Дана угода є невід`ємною частиною договору № 26-2/ВНД від 28.12.2020 і вступає в дію з 01.01.2022 та діє до 31.03.2022 включно (п.4 додаткової угоди № 3 до договору).

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором та на його виконання надав відповідачу місця для розміщення рекламної продукції.

31.03.2022 позивачем складено та піписано Акт виконаних робіт № 923/2, відповідно до якого позивач надав послуги по наданню рекламних місць в березні 2022 року на загальну суму 38 206,93грн.

Даний акт відповідачем не підписано.

Відповідач зобов`язання за договором в частині оплати за користування місцями для розміщення рекламної продукції належним чином не виконав, за надані позивачем рекламні місця у березні 2022 року не розрахувався, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 38 206,93грн.

Оскільки відповідач у 3-денний термін після закінчення терміну дії договору за свій рахунок не привів місця, що надавались йому, у первинний стан, позивач 01.06.2022 здійснив демонтаж рекламної продукції.

Так, відповідно до розрахунку та акту виконаних робіт № 979/2 від 01.06.2022 вартість здійсненого позивачем демонтажу рекламної продукції складає 9 819,36грн.

Рахунок та акт виконаних робіт за проведення демонтажу рекламної продукції позивачем було направлено на адресу відповідача 19.10.2022.

За неналежне виконання відповідачем умов договору позивач на суму 38 206,93грн здійснив нарахування пені в розмірі 7 599,51грн, збитки від інфляції в розмірі 5 062,85грн та 3% річних в розмірі 672,02грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що дані правовідносини виникли на підставі договору № 26-2/ВНД від 28.12.2020, який за своєю правовою природою є договором оренди.

Суд звертає увагу на те, що назву спірного договору № 26-2/ВНД від 28.12.2020 сторони визначили як договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції, та саме на існування правовідносин з надання послуг посилається позивач у позові, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, однак із предмету даного договору судом вбачається, що він є договором оренди.

Так, як вже було встановлено судом, у п.1.1 договору сторонами був визначений предмет договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати на замовлення відповідача протягом визначеного в Договорі періоду за плату місця для розміщення рекламної продукції.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Таким чином, оскільки предметом спірного договору сторони передбачили надання місць для розміщення рекламної продукції, зазначений договір за своєю правовою природою є договором оренди, а тому до спірних правовідносин, що виникли на підставі договору № 26-2/ВНД від 28.12.2020 суд застосовує норми права, що регулюють орендні правовідносини.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. При здійсненні правосуддя судді повинні дотримуватись Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний перевірити чи здійснюється регулювання встановлених ним дійсних правовідносин сторін наведеними позивачем нормами права та самостійно застосувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини, незалежно від посилання на них учасників судового процесу, за винятком випадків, коли це змінює підстави позову (факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків спірного матеріального правовідношення). Самі ж норми матеріального права не є підставами позову.

Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільки, застосовуючи інші норми права у спірних правовідносинах, не змінюється підстава позову.

Відповідно до ч.6 ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.6 ст.283 Господарського кодексу України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Частинами 1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч.3 ст.285 Господарського кодексу України.

Позивач зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі передав відповідачу у березні 2022 року в оренду місця для розміщення рекламної продукції, що підтверджується актом виконаних робіт № 923/2 від 31.03.2022, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до акту виконаних робіт № 923/2 від 31.03.2022 сума, яку відповідач повинен був сплатити позивачу за оренду майна за березень 2022 року складає 38 206,93грн.

При цьому, акт за березень 2022 року з боку відповідача не підписаний, проте даний факт не нівелює обов`язку останнього здійснити вчасну та повну оплату, оскільки відповідно до умов п.2.3.5 договору відповідач взяв на себе зобов`язання з 10 по 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, з`являтися до відділу непрофільних доходів позивача для підписання акту приймання-передачі послуг. У разі неявки для підпису акту або неповернення до 20 числа того ж місяця позивачу примірника акту, оформленого належним чином, та/або відсутності у той же термін мотивованої відмови від підписання акту, сторони домовились про те, що послуга вважається такою, що прийнята відповідачем.

Відповідач з мотивованою відмовою від підписання акту на адресу позивача не звертався, даний факт відповідачем не спростований, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв від позивача у користування місця для розміщення рекламної продукції без будь-яких зауважень та заперечень та користувався ними у спіний період.

Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач в порушення умов договору зобов`язання в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів не виконав, у зв`язку з чим з наданого позивачем розрахунку суми основного боргу, судом вбачається, що у відповідача перед позивачем за березень 2022 року утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі 38 206,93грн.

Частиною 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач вимоги позивача не спростував, належних та допустимих доказів, які свідчать про належне виконання своїх зобов`язань за договором щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів не надав. В матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 5 062,85грн за період з 01.04.2022 по 30.09.2022 та 3% річних в розмірі 672,02грн за період з 01.04.2022 по 31.10.2022, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правомірність нарахування 3% в розмірі 672,02грн та збитків від інфляції в розмірі 5 062,85грн за вказні вище періоди, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 7 599,51грн за період з 01.04.2022 по 30.09.2022, нараховану на суму 38 206,93грн, суд керується наступним.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1 договору сторони погодили, що за здійснення несвоєчасного або не в повному обсязі перерахування оплати, передбаченої у п.п.3.1.-3.3 цього договору, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (включаючи день оплати). Пеня починає нараховуватися з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникла заборгованість.

Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені, суд встановив, що відповідний розрахунок позивачем здійснено арифметично правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 01.04.2022 по 30.09.2022 в розмірі 7 599,51грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за проведений демонтаж рекламної продукції у розмірі 9 819,36грн, суд керується наступним.

Відповідно до п.2.3.6 договору відповідач зобов`язався у 3-денний термін, після закінчення терміну дії Договору за свій рахунок привести місця, що йому надавались, у первинний стан.

За умовами п.2.2.3 договору позивач має право на демонтаж рекламної продукції, якщо вона не була проведена відповідачем, у наступних випадках:

а) проведення на місці розташування рекламної продукції, робіт з ремонту або реконструкції об`єктів Метрополітену за умови, що Метрополітен повідомив Клієнта про проведення таких робіт наданому місці за допомогою поштового зв`язку;

б) у разі не виконання вимог демонтажу рекламної продукції після закінчення терміну дії Договору;

в) несплати, несвоєчасної сплати або неповної сплати платежів, передбачених розділом 3 цього Договору.

Виходячи із принципу свободи договору, відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України, якою визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, останні у п.2.2.3 договору пов`язали можливість виникнення права у позивача на демонтаж рекламоносіїв зі своєї території у разі не виконання вимог демонтажу рекламної продукції після закінчення терміну дії Договору, тобто останній укладаючи договір, розумів наслідки невиконання зі свого боку обов`язку по демонтажу рекламної продукції у наданих позивачем місцях для її розміщення після закінчення терміну дії Договору.

Як вже було встановлено судом, за умовами додаткової угоди № 3 до договору, цей договір набирає чинності з моменту досягнення сторонами домовленості по всім істотним умовам та підписання сторонами тексту договору та діє до 31.03.2022 включно. Послуги по цьому договору надаються з 01.01.2021 по 31.03.2022.

Таким чином, укладений між сторонами договір № 26-2/ВНД від 28.12.2020 по наданню місць для розміщення рекламної продукції припинив свою дію з 01.04.2022.

Оскільки відповідач у 3-денний термін після закінчення терміну дії договору за свій рахунок не привів місця, що надавались йому, у первинний стан, позивач 01.06.2022 здійснив демонтаж рекламної продукції, що підтверджується актом виконаних робіт № 979/2 від 01.06.2022.

За умовами п.2.2.3 цього договору в разі проведення демонтажу рекламної продукції позивачем, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодовувати позивачу витрати з демонтажу рекламної продукції та витрат на приведення місця, що надавалося, до первинного стану. Оплата повинна бути проведена у 3-денний термін згідно наданого рахунку.

Позивачем здійснено розрахунок вартості демонтажу, відповідно до якого його вартість становить 9 819,36грн.

Рахунок № 113 від 01.06.2022 та акт виконаних робіт № 979/2 від 01.06.2022 за проведення позивачем демонтажу рекламної продукції направлено на адресу відповідача 19.10.2022, що підтверджується копією цінного листа з описом вкладення, наявним в матеріалах справи.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині, з урахуванням встановлених судом обставин справи, підлягають задоволенню в повному обсязі, а сума в розмірі 9 819,36грн стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, позов є цілком обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки ухвалою суду від 08.11.2022 позивачу надано відстрочку сплати судового збору у розмірі 2 481,00грн за подання позову до ухвалення судового рішення у справі, суд, керуючись до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, сплату судового збору покладає на відповідача, у зв*язку з чим судовий збір в розмірі 2 481,00грн підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.129, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сєрого Юрія Львовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 29, ) - 38 206,93грн основного боргу, 672,02грн 3% річних, 5 062,85грн збитків від інфляції, 7 599,51грн пені, 9 819,36грн за демонтаж рекламної продукції.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сєрого Юрія Львовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) в дохід державного бюджету України 2 481,00грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "05" січня 2023 р.

Суддя Т.А. Лавренюк