ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2023 р. Справа№ 904/164/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Агрикової О.В.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2022

у справі №904/164/22 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс"

про стягнення 1061,40 грн,

УСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - позивач, Залізниця) звернулось у господарський суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" (далі - відповідач, відправник) про стягнення 1061,40 грн збору за маневрову роботу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у липні 2021 року Залізницею, на підставі письмової угоди №02/07-2020, здійснювалось перевезення вагонів №№95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520, оператором яких є відповідач, зі станції Жовтнева Одеської залізниці на станцію Нікополь Придніпровської залізниці та на підставі звернення директора відповідача на станції Миколаїв було здійснено переадресування вагонів на станцію Інгулець Придніпровської залізниці, однак відповідачем не сплачено збір за маневрову роботу.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що первинним документом, яким підтверджується проведення маневрових робіт, є пам`ятка про подавання/забирання вагонів, на підставі якої оформляється відомість плати за маневрову роботу, а у матеріалах справи така пам`ятка відсутня; нарахування збору за маневрову роботу на підставі акта загальної форми не узгоджується з п.п.1.8 розділу 3 Збірника тарифів; станція Миколаїв є сортувальною і в будь-якому випадку на ній відбувається сортування вагонів в залежності від станції призначення, а наказ, на підстав якого здійснено переадресування вагонів, було видані раніше, ніж поїзд зі спірними вагонами прибув на станцію, тому додаткових маневрових робіт не здійснювалось, а маневри виконувались в межах технологічного процесу роботи станції і з цих підстав не складалась пам`ятка про подавання/забирання вагонів за формою ГУ-45.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" стягнуто на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" збір за маневрові роботи у розмірі 1061 грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем надано докази, які містять протиріччя щодо часу виконання маневрових робіт (наказ про переадресування видано о 19:30, акт загальної форми із зазначенням часу роботи локомотива 20 хв - о 19:41; позивачем не надано підтвердження виконання додаткових операцій та послуг, які б не були передбачені технологічним процесом роботи станції Миколаїв та не включені у вартість залізничного тарифу за перевезенням; позивачем неправомірно застосовано п.1.8 Збірника тарифів, оскільки згідно вказаної норми збір за маневрову роботу стягується в разі здійснення маневрової роботи під час навантажувально-розвантажувальних операцій, не пов`язаних з подачею або забиранням вагонів на під`їзну колію на вимогу власника колії, вантажовласника або порту та має оформлюватись пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 10 грудня 2022 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Сторони були повідомлені про відкриття апеляційного провадження в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) шляхом направлення ухвали суду на офіційні адреси електронної пошти.

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.07.2020 року між вантажовідправником/вантажоодержувачем ТОВ "Промвагонтранс" та користувачем/власником колії ТОВ "Алкея" було укладено письмову угоду №02/07-2020 по станції 467701 Інгулець Придніпровської залізниці (далі письмова угода) (а.с.12), згідно з якою користувач/власник колії надає залізничну під`їзду колію для подання (збирання) та навантаження (вивантаження) вагонів з вантажем, який належить вантажовідправнику/вантажоодержувачу. Вантажовідправник/ вантажоодержувач здійснює навантаження (вивантаження) вагонів на залізничній під`їзній колії користувача/власника колії.

Згідно з п. 5 письмової угоди всі належні залізниці платежі вносяться на підставі ст.62 Статуту залізниць України передоплатою через Дніпропетровський виробничий структурний підрозділ філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Українська залізниця" (ЄРЦД).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс", як вантажовідправником та вантажоодержувачем, на станції відправлення Жовтнева Одеська залізниця залізниці було відправлено на станцію Нікополь Придніпровської залізниці, залізничні вагони, які перевозяться на своїх осях, а саме: вагони №95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520 згідно залізничної накладної 42429753 (а.с.16-17).

На підставі звернення відповідача про переадресування вказаних вагонів на станцію Інгулець Придніпровської залізниці директором філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було видано наказ на переадресування №3393 від 14.07.2021 о 19 год. 30 хв. (а.с.13), згідно якого вагони №95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520 по залізничній накладній №42429753 були переадресовані на станцію Інгулець Придніпровської залізниці.

Згідно вказаного наказу оплата за перевізними документами та по додатковим зборам здійснюється Товариство з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" на станції призначення.

14.07.2021 представниками позивача складено акт загальної форми ГУ-23 №1270 без зазначення відповідальності (а.с.14), в якому вказано, що вагони №95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520 відправлено зі станція Жовтнева Одеської залізниці на станцію призначення Інгулець Придніпровської залізниці. Вартість переадресації - 1062,00 грн., маневрова робота 20 хв. - 884,50 грн. Додаткові збори на станції призначення. Також вказано, що документ надруковано в АРМ ПЗ 3.17.430.0 14.07.2021 19:41.

Згідно відміток графах 51, 52, 53 накладної вагони прибули на станцію призначення 15.07.2021 та видані одержувачу 16.07.2021.

Позивачем на станції Інгулець було сформовано накопичувальну картку №21079037 зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) від 21.07.2021 (а.с.15), у відповідності до якої нараховані Товариству з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" до сплати "за маневрову роботу локом. Зал. кошти у розмірі 884,50 грн.", дані для нарахування платежу 20 хв. підстави для справляння платежів - збірник тарифів Р. 3 п. 1.8, примітка - акт загальної форми №1270 від 14/7.21ст. Миколаїв 415103.

Відповідачем у накопичувальній карті №21079037 зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) було зазначено своє заперечення наступного змісту: "З нарахуванням не згідний так як маневрова робота при переадресуванні по ст. Миколаїв не проводилась".

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 1061,40 грн (884,50 грн х 20% ПДВ) збору за маневрову роботу.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту здійснення маневрових робіт, а надані докази цей факт не підтверджують.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем маневрових робіт при переадресації вагонів відповідача, а відповідачем не надано доказів оплати цих робіт.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч 5, 6 ст. 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі ст. 908 ЦК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що Законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

У статті 2 Статуту залізниць України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), вказано, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Зі змісту положень ст. 909 ЦК України та ст.307 ГК України вбачається, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Так, стаття 6 Статуту визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих Міністерством юстиції України за № 863/5084 від 24.11.2000, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем по накладній №42429753 було замовлено у позивача послуги з перевезення залізничних вагонів №№95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520 на своїх осях зі станції Жовтнева Одеська залізниця на станцію Нікополь Придніпровської залізниці.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини за договором перевезення.

Пунктом 44 Статуту визначено, що залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" звернулось до філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із проханням здійснити переадресацію цих вагонів на станцію Інгулець Придніпровської залізниці, у зв`язку з чим 14.07.2021 о 19 год. 30 хв. було видано наказ на переадресування №3393.

Відповідачем у відзиві на позову було визнано факт звернення із проханням здійснити вказану переадресацію.

У розумінні Правил переадресування вантажів (статті 44, 45 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001 (надалі - Правила переадресування вантажів), переадресацією вагонів (вантажу) є зміна станції призначення або разом з нею і одержувача вагонів (вантажу) (переадресування).

Абзацом 3 пункту 4 Правил переадресування вантажів унормовано, що переадресування вантажу може здійснюватися на станціях призначення та станціях на шляху прямування.

У даному випадку переадресація вагонів №95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520 була здійснена на станції Миколаїв Одеської залізниці, тобто, на станції на шляху прямування.

Переадресування вантажу здійснюється за первинними документами (із внесенням відповідних змін) і з оформленням перевезення новими перевізними документами (крім імпортних та транзитних вантажів) в паперовому або електронному виглядах, що обумовлюється в наказі на переадресування (п. 5 Правил переадресування вантажів).

Оплата провізних та інших платежів при переадресуванні може здійснюватися як на станції переадресування, так і на станції призначення, що обумовлюється в наказі на переадресування вантажу (п. 12 Правил переадресування вантажів).

Таким чином, відповідач скористався наданим йому правом на зміну напрямку руху вагонів №95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520, яке підлягало оформленню у відповідній документації - шляхом внесенні змін до первинних документів (залізнична накладна №42429753).

У будь-якому разі зміна станції призначення вказаних вагонів є неможливою без вчинення позивачем певних дій - надання дозволу на переадресування вантажу у вигляді наказу, який надається начальникові станції, яка оформляє переадресування засобами телеграфного зв`язку, телефонограмою або в електронному вигляді, а також без внесення змін у первинну документацію (оформлення переадресації).

Отже, саме за вчинення відповідних дій з оформлення Акціонерним товариством "Українська залізниця" переадресації і підлягає сплата послуг переадресації.

Пунктом 1.8 "Збори за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів" Розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009 (надалі - Збірник тарифів), передбачено, що за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 8.2 Збірника тарифів передбачено, що крім збору за оформлення переадресування, сплачуються збори за виконані залізницею додаткові операції і послуги, пов`язані з переадресуванням, - маневрова робота, користування вагонами (контейнерами), вартість документів тощо.

Позивачем було нараховано відповідачу плату за переадресацію восьми вагонів у розмірі 1061,40 грн (292,60 грн. х 3,023 = 884,50 грн х 0,20) = 1061,40 грн, де 3,023 - корегуючий коефіцієнт відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 22.03.2019 № 205.

Як вбачається із пункту 3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту і зв`язку України №507 від 31.08.2005, маневровою роботою є будь-які пересування рухомого складу залізничного транспорту станційними й іншими коліями для забезпечення поїзної роботи і виробничої діяльності підприємств.

Маневри - будь-які пересування рухомого складу залізничного транспорту станційними й іншими коліями для забезпечення поїзної роботи і виробничої діяльності підприємств. Одиницею залізничного рухомого складу є локомотив та вагон.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що на відміну від послуг переадресування, які полягають у документальному оформленні переадресування (в даному випадку, зміни станції призначення вагонів), маневровою роботою є фізична зміна вагонами напрямку руху шляхом їх відчеплення від одного поїзду (який йшов в напрямку призначення за первинним провізним документом) до іншого поїзду, який йде в напрямку нової станції призначення після переадресації.

В свою чергу, переадресування вагонів не завжди є невідривно пов`язаним із виконанням маневрових робіт щодо таких вагонів, оскільки нова станція призначення (після переадресування) може знаходитись на шляху слідування відповідного поїзда, до якого було причеплено вагони за первинним провізним документом.

Пунктом 8.2 параграфу 8 "Збори за оформлення переадресування" Розділу ІІІ Збірника тарифів передбачено, що крім збору за оформлення переадресування, сплачуються збори за виконані залізницею додаткові операції і послуги, пов`язані з переадресуванням, - маневрова робота, користування вагонами (контейнерами), вартість документів тощо.

Як вірно відзначив суд першої інстанції, у пункті 8.2 параграфу 8 "Збори за оформлення переадресування" Розділу ІІІ Збірника тарифів відсутнє таке словосполучення як "додаткові маневрові роботи", а мова йде про додаткові операції та послуги, якими, зокрема, є маневрові роботи. Відтак, немає жодних підстав вважати, що плата за послуги з переадресування вантажу (вагонів) включає в себе плату за маневрову роботу.

Отже, маневрові роботи підлягають оплаті замовником у разі їх фактичного виконання.

Позивачем на підтвердження виконання маневрових робіт було складено акт загальної форми ГУ-23 №1270 (без зазначення відповідальності).

Необхідно розмежовувати, що нормативно-правові акти, що регламентують правовідносини, які виникають у зв`язку з здійсненням залізничних перевезень, передбачають оплату коштів в якості відповідальності та оплату коштів в якості плати за надані послуги/виконані роботи.

Оплата коштів в якості відповідальності передбачає в обов`язковому порядку складання акту відповідної форми, а у разі якщо кошти сплачуються в якості оплати за певні послуги/виконані роботи, то складання є обов`язковим в певних, визначених нормативними документами/договором, випадках.

У даному випадку маневрові роботи виконувались залізницею на виконання листа відповідача про переадресування вагонів №№95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520, отже, у даному випадку нараховані відповідачу до сплати кошти не є відшкодуванням витрат у зв`язку з порушенням вантажовідправника/ вантажоодержувача, а є наданням послуг.

Відповідно, позивачем складено акт загальної форми (форма ГУ-23) №1270 без зазначення відповідальності. Тобто, позивач презюмував, що вказані маневрові роботи виконувались не у зв`язку з допущенням порушення однією із сторін (наприклад, допущенням затримки вагонів з вини вантажовідправника), а є платою за надані послуги у зв`язку з переадресуванням вагонів, які замовлені відповідачем згідно листа відповідача.

Абзацом 21 пункту 4 Правил користування вагонам і контейнерами, унормовано, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

Із змісту пункту 4 Правил користування вагонам і контейнерами в цілому вбачається, що наведені положення стосуються саме випадків визначення плати за користування вагонами, контейнерами, що подаються під навантаження та вивантаження. Відтак, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що Пам`ятки про подавання/забирання вагонів є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Однак, вагони №№95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520 не подавались під навантаження та/або вивантаження, а отже у залізниці не було обов`язку із складення відповідних пам`яток, повідомлень.

Таким чином, у даному випадку спір стосується стягнення з відповідача плати за маневрові роботи, які виконувались в якості надання послуг.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість та якість змісту, яка за сукупністю зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК, ч. 1 ст. 74 України).

Посилання відповідача на те, що наказ про переадресування був виданий 14.07.2021 о 19 год. 30 хв., а акт загальної форми надруковано о 19:41 (через 11 хвилин після видачі наказу) із зазначенням часу маневрової роботи - 20 хв., що, за доводами позивача, викликає сумніви у дійсності виконання маневрових робіт, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки відповідачем не надано доказів того, що запис у акті "документ надруковано в АРМ ПЗ 3.17.430.0 14.07.2021 19:41" має формуватись по завершенню маневрових робіт, а не при створенні документа у системі автоматизованого робочого місця.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано витягу з Сортувального листка станції Миколаїв, витягів з Журналу руху поїздів і локомотивів, запису з архіватора розмов працівників станції, також відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, отже відповідач, у разі неможливості самостійного надання цих доказів, мав право подати клопотання про витребування вказаних доказів у позивача, однак не скористався цим правом.

Відповідно до статті 131 Статуту претензії, що виникли з приводу перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу можуть бути заявлені залізниці відправлення або призначення (на бажання заявника претензії). Порядок заявлення і розгляду претензій з приводу платежів, зборів і штрафів, пов`язаних з перевезенням пасажирів, багажу і вантажів, установлюється правилами.

Однак, відповідачем не надано доказів того, що він висував позивачу будь-які претензії з приводу спірного збору за маневрову роботу.

Враховуючи зміст наявних у матеріалах справи доказів (накладної, наказу №3393, акту загальної форми), апеляційний господарський суд вважає, що доводи позивача про виконання ним маневрових робіт при переадресуванні вагонів №№95363974, 95148243, 95127510, 95400842, 95838611, 95635843, 95618641, 85602520 є більш вірогідними і відповідачем вказані доводи не спростовані жодними доказами, а відтак вказані роботи підлягають оплаті відповідачем.

Пунктом 1.8 параграфу 1 "Збір за подачу й забирання рейкового рухомого складу локомотивом залізниці" Розділу ІІІ Збірника тарифів унормовано, що за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів нараховується збір у розмірі 292,60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні. До такої роботи належать: переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті; подача вагонів на ваги і для дозування; прибирання вагонів після зважування та дозування; у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо); інша маневрова робота з вагонами на станціях, під`їзних коліях та інших місцях незагального користування.

Оскільки пункт 1.8 параграфу 1 "Збір за подачу й забирання рейкового рухомого складу локомотивом залізниці" Розділу ІІІ Збірника тарифів в першу чергу стосується встановлення збору за роботи та послуги, пов`язані за подачею й забиранням вагонів (даний пункт розміщений у відповідному розділу Збірника тарифів), однак посилання на встановлений цією нормою тариф міститься і в інших розділах Збірника тарифів. Тобто, встановлений п.1.8 Розділу ІІІ Збірника тарифів збір за маневрову роботу є універсальним та застосовується до всіх маневрових робіт, незалежно від причин, що обумовили їх виконання.

Тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що посилання у пункті 1.8 параграфу 1 "Збір за подачу й забирання рейкового рухомого складу локомотивом залізниці" Розділу ІІІ Збірника на те, що вимога власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, повинна оформлюватися пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), стосується оформлення саме процесу збирання та подачі вагонів, однак не підлягає застосуванню до даного випадку виконання маневрових робіт при переадресуванні вагонів (вантажу) на замовлення вантажовідправника за відсутності затримки таких вагонів.

При цьому, враховуючи наявні в матеріалах справи докази виконання маневрових робіт, сам факт не складення пам`ятки про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45) не свідчить про їх невиконання залізницею, в той час як неналежне документальне оформлення надання послуги не звільняє замовника, що одержав послугу, від її оплати.

З акту загальної форми №1270 без зазначення відповідальності від 14.07.2021 вбачається, що маневрова робота тривала 20 хв., а у відповідності до пункту 1.8 параграфу 1 "Збір за подачу й забирання рейкового рухомого складу локомотивом залізниці" Розділу ІІІ Збірника тарифів збір встановлений у розмірі 292,60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні. Тобто, навіть якби маневрові роботи тривали всього 11 хв., то їх тривалість підлягала розрахунку як за повні півгодини.

За розрахунком, наведеним у позовній заяві, вартість спірних маневрових робіт складає 1061,40 грн (292,60 грн. х 3,023 = 884,50 грн х 20% ПДВ), де 3,023 - корегуючий коефіцієнт відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 22.03.2019 №205.

Як вбачається із накладної №42429753, остання містить відомості у п.20, що залізничні вагони, які перевозяться на своїх осях - порожні та код вантажу у п. 23 вказаний - 421034.

У пункті 9 наказу Міністерства інфраструктури України від 22.03.2019 №205 "Про внесення змін до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги" передбачено, що Порожні вагони (421034, 421180, 421195, 421208) перевізника, власні перевізника, власні та орендовані (плата за перевезення яких визначається за тарифними схемами 14 та 17), вагони з провідниками (421161, 693157).

Тарифна схема №17 передбачає, що Спеціальні вантажі при коефіцієнті - 3,023, отже позивачем було вірно застосовано цей корегуючий коефіцієнт.

Перевіривши розрахунок, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у ньому допущена помилка, оскільки 292,60 х 3,023 = 884,53 грн, а не 884,50 грн, як вказано у позові, що потягнуло в подальшому одержання розміру вартості маневрових робіт у розмірі меншому, ніж встановлений судом, однак суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача наявний обов`язок із оплати позивачу збору за маневрові роботи при переадресації вагонів на іншу станцію призначення у розмірі 1061,40 грн., який станом на дату звернення позивача до господарського суду був прострочений відповідачем, а тому позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.01.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді О.В. Агрикова

Г.П. Коробенко