ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. Справа№ 910/5109/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022, повний текст якого складений 12.09.2022

у справі № 910/5109/22 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 40 198,38 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 40 198,38 грн. нарахованого за несвоєчасну доставку вантажу, прийнятого до перевезення згідно залізничної накладної № 0402401 від 11.10.2021.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив пославшись на те, що позивачем у розрахунку штрафу застосовано невірну методологію обчислення неустойки відповідно до § 1-4 ст. 24, § 2 ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, зазначивши при цьому, що допущена позивачем помилка не впливає на розмір неустойки, а також звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру штрафних санкцій до 0 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/5109/22 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 20 099,19 грн. неустойки за перевищення строку доставки вантажу та 2 481,00 грн. судового збору, в іншій частині позову - відмовлено.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановивши, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, з огляду на що позивач має право на стягнення штрафу у заявленій до стягнення сумі, проте, прийнявши до уваги те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів та врахувавши, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, внаслідок бойових дій на території України постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави, дійшов висновку про наявність підстав задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню до 20 099,19 грн. (50% від обґрунтованого розміру неустойки у сумі 40 198,38 грн.).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/5109/22 в частині зменшення розміру неустойки до 50% та відмови у задоволенні частини позовних вимог та постановити нове рішення, яким задовольнити поданий позов у повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру штрафу прийняте судом першої інстанції з неправильним застосування норм матеріального права, а саме ст.ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій так як:

- предметом позову у цій справі є стягнення штрафу нарахованого за порушення, які відбулись до введення воєнного стану, а відтак, недоречним є посилання на введення такого стану;

- висновки суду першої інстанції про «скорочення перевезень», «значні втрати відповідача» та «значне зменшення доходу відповідача» не підтверджуються наявними у справі доказами;

- відповідачем не надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема відсутності коштів на поточних та інших рахунках, неможливості залучення кредитних коштів для оплати спірного штрафу;

- зменшення розміру неустойки на 50 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін;

- неустойка розрахована на підставі та у відповідності до норм міжнародного законодавства, а Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваної неустойки (у разі її правомірного нарахування).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022, справу №910/5109/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5109/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/5109/22.

18.10.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/5109/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Станом на 18.01.2023 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

12.02.2018 позивач (замовник) та відповідач (перевізник) уклали договір про надання послуг №08906/ЦТЛ-2018/18/158 (далі Договір) за умовами якого перевізник зобов`язався здійснювати перевезення вантажів, надавати вантажний вагон для перевезення, та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 1.3 Договору надання послуг за Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

На виконання умов Договору відповідач здійснював перевезення вантажу (дизельне паливо) зі станції Бугяняй ЛТГ Литовської залізниці (код 126302) до станції призначення Кременць 35 Льв. (код 350500), що підтверджується накладною №0402401 від 11.10.2021 (далі Накладна).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про те, що відповідачем порушено, встановлені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі УМВС), строки доставки вантажів, з огляду на що відповідач повинен сплатити позивачу встановлену законом неустойку.

Відповідач зазначив про те, що позивачем у розрахунку штрафу застосовано невірну методологію обчислення неустойки відповідно до § 1-4 ст. 24, § 2 ст. 45 УМВС, зазначивши при цьому, що допущена позивачем помилка не впливає на розмір неустойки, а також звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру штрафних санкцій до 0 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача визнав законними та обґрунтованими, проте дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки до 20 099,19 грн. (50% від обґрунтованого розміру неустойки у сумі 40 198,38 грн.), що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Враховуючи, що спірне перевезення відбулося у міжнародному сполученні, правовідносини сторін регулюються УМВС, до якої Україна приєдналася 05.06.1992 та положення якої поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн-учасниць.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (із змінами та доповненнями), перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) цією Угодою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для перевезення вантажів залізницями та єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні.

Згідно з § 1 статті 14 УМВС, відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, погодженому відправником та договірним перевізником, та видати його одержувачу.

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 статті 14 УМВС).

У спірному випадку - це вищезгадана Накладна, відправником за якою є АТ «Орлен Летува», перевізником - відповідач, вантажоодержувачем - позивач.

Відповідно до статті 24 УМВС:

- якщо відправником та перевізником не погоджено інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті (§ 1);

- термін доставки вантажу визначається, виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні 150 км, що почались, для інших відправок - 1 доба на кожні 200 км, що почались (§ 2);

- термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправкою вантажу (§ 3);

- перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають повною (§ 5);

- термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу (§ 7).

З Накладної слідує, що: 11.10.2021 - день укладення Договору (графа 26); відстань перевезення по території Литви - 343 км; відстань перевезення по території Белорусії - 319 км; відстань перевезення по території України - 234 км; провізна плата за перевезення вантажу по території України 133 994,60 грн. (графа 51).

Виходячи з того, що загальна відстань перевезення становить 896 км, строк доставки вантажу становить 896/200 дорівнює 5 діб (округлюється до повної доби) + 1 доба = 6 діб (відповідно до § 3 ст. 24 УМВС збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу) + збільшення на 1 добу (відповідно до графи 32 «Подовження строку доставки» накладної вантаж був затриманий на 1 добу для митного оформлення, тобто строк доставки вантажу подовжено на 1 (одну) добу). Отже, враховуючи положення ст. 24 УМВС, загальний строк доставки вантажу за Накладною не повинен перевищувати 7 діб.

Таким чином, кінцевий строк доставки вантажу - 18.10.2021, проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наявних в матеріалах справи доказів слідує, що фактично вантаж було доставлено 22.10.2021 (графа 27 Накладної), тобто фактичний строк доставки вантажу становить 11 діб, що свідчить про те, що відповідачем було допущено прострочення доставки вантажу на 4 доби.

§ 1 та § 2 статті 45 УМВС передбачено, що якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме :

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

У цьому випадку перевищення терміну доставки вантажу становить понад три десятих загального терміну доставки, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача неустойки за перевищення терміну доставки вантажу у розмірі 30% провізної плати, тобто в сумі 40 198,38 грн. (133 994,60/100*30).

Відповідно до статті 46 «Претензії» УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові та одержувачу, при цьому претензії до перевізника, який видає вантаж яким у спірному випадку є відповідач, пред`являються одержувачем, яким є позивач (§§ 1, 2).

Відповідно статті 47 УМВС:

§ 1. Позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

§ 2. Право пред`явлення претензії та позову виникає:

1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки - з моменту видачі вантажу отримувачу.

§ 3. Позов може бути пред`явлений якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії.

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 2374 від 29.11.2021, в якій просив перерахувати на свій рахунок штраф за перевищення терміну доставки в сумі 40 198,38 грн. Вказана претензія була отримана відповідачем 03.12.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 200.

Відповідно до § 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, дати відповідь претендодателю та при повному чи частковому визнанні претензії сплатити перетендодателю належну суму.

Таким чином, відповідач повинен був розглянути претензію позивача протягом 180 днів з дня її отримання.

Отже, строк на розгляд претензії № 2374 від 29.11.2021 сплив 01.06.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не дав відповідь на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, у зв`язку з чим у позивача виникло право на пред`явлення позову про стягнення неустойки за прострочення строку доставки вантажу.

Параграфом 1 статті 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються: про перевищення терміну доставки - протягом 2 місяців.

Вказані в § 1 статті 48 УМВС строки розраховуються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в § 2 статті 47 «Вимоги за договором перевезення. Підсудність» цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається (§ 2 ст. 48 УМВС).

Згідно з § 3 статті 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 «Претензії» цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, встановленого в § 7 статті 46 «Претензії» цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 20.06.2022, що підтверджується відбитком штампу відділення поштового зв`язку на конверті, в якому направлено позов до суду, а отже в межах строку, встановленого УМВС.

Відповідно до § 3 статті 41 УМВС тягар доказування того, що перевищення терміну доставки вантажу сталося не з вини перевізника, покладається на перевізника.

Відповідач проти обставин, на які послався позивач у обґрунтування своїх майнових вимог, та документальних доказів, долучених позивачем до матеріалів справи на підтвердження вказаних обставин, не заперечив, письмових пояснень по суті спору не надав, звернувшись до суду з Заявою про зменшення штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання з доставки вантажів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції як про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за порушення термінів доставки вантажу, так і про правильність розрахунку позивачем заявлених позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України) колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на те, що:

- до початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій вантажні перевезення значно скоротились (на 70%), а в деяких регіонах повністю припинились;

- починаючи з 24.02.2022 Російська Федерація здійснює обстріл всієї території України майже кожен день, завдаючи руйнування та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі, відповідача та цілеспрямовано знищує залізничну інфраструктуру, тому разом з всією країною відповідач відчуває на собі всі руйнівні наслідки повномасштабної війни та постійно змушений власними силами проводити відновлювальні роботи, витрачаючи на це значні кошти та матеріальні ресурси;

- від початку повномасштабного вторгнення відповідач забезпечує евакуацію населення та доставку гуманітарних вантажів, а також реалізацію державної програми релокації підприємств;

- останнім часом логістика вантажних залізничних перевезень змінилась і через блокаду українських портів була переорієнтована на країни Європи, що призвело до необхідності розбудови інфраструктури та проведення заходів, спрямованих на підвищення пропускної спроможності, що потребує значних матеріальних вкладень;

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції який :

- визнав, що загальновідомими обставинами є те, що відповідач як стратегічне підприємство після початку збройної агресії Російської Федерації проти України виконує безкоштовні евакуаційні рейси для громадян, перевезення військових та гуманітарних вантажів, тоді як інфраструктура підприємства зазнає постійних обстрілів та ракетних ударів з боку російської федерації;

- врахував, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії Російської Федерації проти України, однак наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на час розгляду спору зменшити розмір неустойки та, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, втрат внаслідок бойових дій на території України постійно зазнає людських та інфраструктурних, усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави;

- прийняв до уваги те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів, враховуючи;

- з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов до висновку про наявність підстав задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 20 099,19 грн. (50% від обґрунтованого розміру неустойки у сумі 40 198,38 грн.).

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що те, що предметом позову у цій справі є стягнення штрафу нарахованого за порушення, які відбулись до введення воєнного стану, не може нівелювати обставини, про які колегією суддів зазначено вище та свідчити про відсутність підстав для зменшення присуджено до стягнення з відповідача штрафу.

Колегія суддів вважає помилковими посилання позивача на те, що зменшення розміру неустойки на 50 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Також помилковою є правова позиція позивача щодо неможливості зменшення спірної неустойки з огляду на те, що вказана неустойка розрахована на підставі та у відповідності до Угоди, яка не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваної неустойки (у разі її правомірного нарахування).

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі № 910/5109/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі № 910/5109/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі № 910/5109/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5109/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала