РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/928/22

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Деснянського басейного управління водних ресурсів,

проспект Перемоги, 39-А, м. Чернігів, 14017; e-mail: ;

до відповідача: Приватного підприємства «ТТ-Нафта»,

вул. Робоча, 6, м. Чернігів, 14001; e-mail: ;

предмет спору: про стягнення 37835,45грн

без виклику (повідомлення) сторін

26.10.2022, надійшла позовна заява Деснянського басейного управління водних ресурсів до Приватного підприємства «ТТ-Нафта» про стягнення 37835,45грн, з них: 27770,41грн попередньої оплати за договором про закупівлю №257 від 25.10.2021 (надалі - Договір); 3362,87грн пені за період з 01.01.2022 по 30.06.2022, нарахованої в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на підставі п.7.2. Договору; 648,23грн трьох відсотків річних та 6053,94грн інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 11.10.2022, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору, а саме недопоставкою товару (пального по талонам), оплаченого позивачем на умовах попередньої оплати.

Ухвалою суду від 09.11.2022, після усунення недоліків, дану позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; сторонам установлено процесуальні строки для подачі заяв по суті спору, зокрема, відповідачу 15 календарних днів з дня отримання ухвали суду для подачі відзиву на позов.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов в установлений строк не скористався, проти заявлених вимог не заперечив. Ухвала суду про відкриття провадження по справі від 09.11.2022 отримана ним 15.11.2022 (згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №296).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) в разі ненадання відповідачем відзиву встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ :

25.10.2021, між Деснянським басейновим управлінням водних ресурсів (надалі - позивач, Покупець) та Приватним підприємством «ТТ-Нафта» (надалі - відповідач, Постачальник) укладено договір про закупівлю №257, за умовами якого (пункти 1.1., 1.2., 2.2.) Постачальник зобов`язався протягом 2021 року поставити Покупцю товар, зазначений в Специфікації, а Покупець - прийняти й оплатити такий товар. Найменування товару: бензин А-92, у кількості 5000л, за ціною 21,75грн (за 1л, без ПДВ), та дизельне паливо, в кількості 7000л, за ціною 22,10грн (за 1л, без ПДВ), в скретч-картах або талонах (ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистилянти (09132000-3 - бензин; 09134200-9 - дизельне паливо) (надалі - товар). Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-карта або талон) (п.1.4. Договору).

За умовами пунктів 3.1., 3.3. ціна цього Договору становить 316140грн, у тому числі ПДВ у сумі 52690грн, та включає вартість поставки товару, податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України.

Сторони в пунктах 4.1. - 4.3. Договору погодили, що розрахунки між ними здійснюються в національній валюті - гривні. Вид розрахунків - безготівковий, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Розрахунки за товар (партію товару) Покупець здійснює протягом 5 банківських днів з моменту підписання видаткової накладної. При цьому, моментом виконання зобов`язань Покупця по оплаті вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2. Договору строк поставки товару: до 31.12.2021; місце поставки товару: 14017, Чернігівська область, м. Чернігів, проспект Перемоги, 39-А.

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару за умовами Договору (п.5.3. Договору).

Виходячи зі змісту п.10.1. цей Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Здійснивши аналіз умов укладеного сторонами правочину, суд дійшов висновку, що між ними склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 Глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Судом установлено, що договір про закупівлю №257 від 25.10.2021 діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчили б про припинення сторонами, в установленому законом порядку, дії вказаного договору.

Предметом позову в даній справі є стягнення попередньої оплати за товар, що не був поставлений в погоджений сторонами строк; а також стягнення неустойки (в формі пені), трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення договірних зобов`язань.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов Договору Постачальник передав, а Покупець прийняв талони на бензин А-92, у кількості 5000л, та на дизельне пальне, у кількості 7000л (номіналом по 10л), загальною вартістю 316140грн згідно з видатковими накладними: №РН-0011164 від 25.10.2021 на суму 79140грн, №РН-0011165 від 25.10.2021 на суму 26520грн, №РН-0012060 від 09.11.2021 на суму 105240грн, №РН0013001 від 02.12.2021 на суму 105240грн.

Перелічені видаткові накладні складено за підписом обох сторін, що засвідчені печатками юридичних осіб.

У рахунок указаного товару Покупцем перераховано Постачальнику кошти в загальній сумі 316140грн, наступними платежами: 28.10.2021 - 79140грн; 28.10.2021 - 26520грн; 11.11.2021 - 105240грн; 06.12.2021 - 105240грн, про що надані витяги з системи трансакцій ДКСУ.

Натомість, у погоджений сторонами строк - по 31.12.2021, Постачальником не було поставлено Покупцю весь обсяг оплаченого товару за довірчими документами (талонами), переданими за видатковою накладною №РН-0013001 від 02.12.2021, з наступними серійними номерами: 617; 624; 631; 648; 655; 662; 679; 686; 693; 709; 730; 747; 754; 761; 778; 785; 792; 808; 610; 627; 634; 641; 658; 665; 672; 689; 696; 702; 716; 723; 730; 747; 754; 761; 778; 785; 792; 808; 317; 324; 331; 348; 355; 362; 379; 386; 393; 409; 218; 225; 232; 249; 256; 263; 270; 287; 294; 300; 119; 126; 133; 140; 157; 164; 171; 188; 195; 201; 010; 027; 034; 041; 058; 065; 072; 089; 096; 102; 914; 921; 938; 945; 952; 969; 976; 983; 990; 003; 815; 822; 839; 846; 853; 860; 877; 884; 891; 907; 419; 273; 433; 297; 457; 471; 495.

Обсяг недопоставленого товару, за переліченими довірчими документами (талонами на пальне) склав: бензин А-92 - 180л вартістю 4698грн, та дизельне пальне - 870л вартістю 23072,41грн.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 20.05.2008 №281/171/578/155, талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому, необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

За пунктом 5.3. Договору, товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару за умовами Договору.

Таким чином, передача Постачальником Покупцю довірчих документів (талонів на пальне), без подальшого відпуску цього пального Покупцю на відповідних станціях АЗС, свідчить про порушення Постачальником договірних зобов`язань з поставки узгодженого товару, що повністю оплачений Покупцем.

Судом установлено, що на момент вирішення спору по суті, строк дії перелічених талонів сплинув (діяв по 31.12.2022).

Позивач, намагаючись врегулювати спір у досудовому порядку, звертався до відповідача з претензією від 17.06.2022 №347/1-6/ДС/25-22, з проханням забезпечити безумовне та фактичне отримання вказаного вище товару за переданими довірчими документами (талонами), а в разі неможливості вчинити такі дії, - повернути кошти, сплачені в рахунок цього товару.

Відповідач у відповідь на претензію, листом від 29.06.2022 №29/06, повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань за Договором, унаслідок настання форс-мажорних обставин, а саме введення з 24.02.2022 на всій території України воєнного стану через збройну агресію Російської Федерації, про що додав лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Частиною 1 статті 662 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 частини 1 статті 664 вказаного Кодексу обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором установлений обов`язок продавця доставити товар.

Виходячи з погоджених сторонами умов (пункти 5.1., 5.2., 6.3.1. Договору), відповідач зобов`язався забезпечити поставку товару в строк до 31.12.2021, місце поставки: м. Чернігів, проспект Перемоги, 39А, натомість, свої зобов`язання не виконав у частині поставки товару - бензину А-92 обсягом 180л вартістю 4698грн та дизельного пального обсягом 870л вартістю 23072,41грн, що останнім не заперечується.

Позивач повністю розрахувався за придбаний товар, перерахувавши на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 316140грн.

За частиною 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач у досудовому порядку звертався до відповідача з претензією від 17.06.2022 №347/1-6/ДС/25-22, щодо повернення суми попередньої оплати за недопоставлений товар, що залишена останнім без виконання.

З урахуванням установлених обставин, суд, керуючись наведеними нормами, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 27770,41грн попередньої оплати за товар, що не поставлений відповідачем у погоджений строк, є правомірними, підтверджуються наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

При цьому, судом відхилено заперечення відповідача в частині неможливості виконання договірних зобов`язань внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 (на який посилається відповідач у листі від 29.06.2022 №29/06) засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Підтверджено, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та / або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких/якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/якого стало неможливим в установлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

За висновком суду, відповідачем не надано доказів неможливості виконання зобов`язання щодо поставки товару, погодженого сторонами, граничний строк з виконання якого сплинув 31.12.2021 (п.5.1. Договору), тобто до введення в країні воєнного стану. Відтак, заперечення відповідача щодо неможливості виконання договірних зобов`язань перед позивачем через дію надзвичайних та невідворотних обставин, судом відхилене.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, установлений Договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За частиною 4 статті 231 ГК України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Виходячи з умов погоджених сторонами в пункті 7.2. Договору, в разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі за бюджетні кошти товару, якість якого відповідає затвердженим стандартам України та має відповідний сертифікат якості, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, але в будь-якому випадку не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період заборгованості.

Позивач, керуючись наведеними умовами Договору, в межах даного спору заявив до стягнення за порушення зобов`язань по своєчасній поставці товару, неустойку в формі пені в розмірі 3362,87грн за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в періоді прострочення зобов`язань по поставці товару).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За визначенням статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язань щодо поставки товару в установлений строк, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині вимог у повному обсязі.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись наведеною нормою позивач заявив до стягнення з відповідача 648,23грн трьох відсотків річних та 6053,94грн інфляційних нарахувань, нарахованих за період з 01.01.2022 по 11.10.2022.

Положення статті 625 ЦК України застосовуються до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Натомість, зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати за товар у сумі 27770,41грн, що є грошовим за своєю природою, виникло в останнього після направлення позивачем претензії від 17.06.2022 №347/1-6/ДС/25-22. Тобто нарахування на підставі частини 2 статті 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 28.06.2022, є безпідставним, оскільки в указаному періоді грошове зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати не було простроченим. У той час як зобов`язання з поставки товару, виконання якого прострочено з 01.01.2022, за своїм змістом не є грошовим, а відтак положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій частині.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення попередньої оплати за товар, що не був поставлений в установлений строк, суд, здійснивши перерахунок заявлених вимог, з урахуванням установленого періоду прострочення відповідачем саме грошового зобов`язання, дійшов висновку про задоволення позову в частині трьох відсотків річних у сумі 239,66грн та в частині інфляційних втрат у сумі 1039,18грн за період з 29.06.2022 по 11.10.2022.

Судом відмовлено в частині вимог про стягнення 408,57грн трьох відсотків річних та 5014,76грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.01.2022 по 28.06.2022, враховуючи, що обов`язок відповідача щодо повернення попередньої оплати настав після звернення позивачем з претензією від 17.06.2022 №347/1-6/ДС/25-22 (що згідно з відповіддю відповідача від 29.06.2022 №29/06, залишена без виконання).

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частини 4 цієї статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язань в частині повернення попередньої оплати, сплаченої позивачем в рахунок недопоставленого товару, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення 27770,41грн боргу, 3362,87грн пені за період з 01.01.2022 по 30.06.2022, 239,66грн трьох відсотків річних та 1039,18грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.06.2022 по 11.10.2022.

У решті позовних вимог судом відмовлено.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, оскільки заявлений позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача має бути відшкодовано судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в сумі 2125,37грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 233, 236, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Деснянського басейного управління водних ресурсів (проспект Перемоги, 39-А, м. Чернігів, 14017; ) до Приватного підприємства «ТТ-Нафта» (вул. Робоча, 6, м. Чернігів, 14001; ) про стягнення 37835,45грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ТТ-Нафта» (вул. Робоча, 6, м. Чернігів, 14001; ) на користь Деснянського басейного управління водних ресурсів (проспект Перемоги, 39-А, м. Чернігів, 14017; ) 27770,41грн боргу, 3362,87грн пені, 239,66грн трьох відсотків річних, 1039,18грн інфляційних втрат та 2125,37грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарським процесуальним кодексом України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко