ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Справа № 915/606/22

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» (49124, м.Дніпро, вул.Липова, буд.6; ідент.код 32653295; адреса ел.пошти: ; адреса представника - Тарадуди Ю.О.: 49044, м.Дніпро, вул.Барикадна, буд.15А, корпус 1, офіс 301; адреса ел.пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ КОР-БУД» (адреса за ЄДР: 54001, м.Миколаїв, вул.Соборна, буд.3/1; ідент.код 34510974; факт.адреса: 54034, м.Миколаїв, вул.Кругова, буд.44; адреса ел.пошти: ; адреса ел.пошти представника - Тимощук К.Г.: ІНФОРМАЦІЯ_2 ),

про: стягнення 149775,64 грн,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ КОР-БУД» грошові кошти в сумі 149775,64 грн, з яких: 115418,58 грн - основний борг по договору субпідряду №27/04/В-145/21 від 28.04.2021, 30704,79 грн - інфляційні втрати, 3652,27 грн - 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства повністю не розрахувався за виконанні підрядні роботи, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення суми основного боргу та нарахованих 3% річних, інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 13.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у відзиві б/н від 06.01.2023 (вх.№227/23 від 09.01.2023), зокрема, просив суд закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення 115418,58 грн основного боргу, посилаючись на те, що 29.12.2022 за платіжним дорученням №5995 ним повністю погашено заявлену до стягнення суму основного боргу.

Заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідачем до суду не подавалось.

Позивачем у відповіді на відзив б/н від 10.01.2023 (вх.№350/23 від 11.01.2023) підтверджено, що дійсно за платіжним дорученням №5995 від 29.12.2022 відповідачем сплачено позивачу 115418,58 грн основного боргу по договору субпідряду №27/04/В-145/21 від 28.04.2021.

Ухвалою від 17.01.2023 судом закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення 115418,58 грн основного боргу та повернуто позивачу з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1911,88 грн.

За таких обставин, судом розглядаються по суті вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 30704,79 грн інфляційних втрат та 3652,27 грн - 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

27.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІ КОР-БУД», як генпідрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕТО», як підрядником, було укладено договір субпідряду №27/04/В-145/21 (далі - Договір), за умовами якого підрядник бере на себе зобов`язання на власний ризик за завданням генпідрядника виконати роботи з монтажу і наладки системи відеоспостереження, на об`єкті, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 76/1; відповідно до технічного завдання, а генпідрядник зобов`язується забезпечити доступ до об`єкта, на якому будуть виконуватися роботи, створити підряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти виконану роботу і оплатити її вартість (п.1.1 Договору).

Згідно п.3.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 30.07.2021, договірна ціна становить 369501,65 грн., у т.ч. ПДВ - 61583,61 грн.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до пп.4.1.2 п.4.1 Договору оплата виконаних підрядних робіт за цим договором здійснюється генпідрядником у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника у наступному порядку:

- аванс у розмірі 138665,07 грн, в т.ч. ПДВ - 23110,85 грн, сплачується на підставі виставленого підрядником рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору та отримання генпідрядником оригіналу цього рахунку;

- остаточний розрахунок, здійснюється протягом 70 робочих днів після прийняття та підписання акту приймальною комісією головного генпідрядника об`єкту.

Відповідачем за платіжним дорученням №3357 від 03.03.2021 було перераховано позивачу кошти в сумі 138665,07 грн, які в подальшому сторонами були враховані як оплата авансу по спірному договору.

02.08.2021 без жодних зауважень сторони підписали та скріпили печатками акт №ВЕ-295 здачі-приймання виконаних по спірному договору робіт на загальну суму 369501,65 грн.

Того ж дня, позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру №ВЕ000003092 від 02.08.2021 на суму 230836,58 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст.251 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України).

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що остаточний розрахунок по спірному договору повинен був відбутися до 08.11.2021 включно, так як враховуючи положення пп.4.1.2 п.4.1 Договору остаточний розрахунок мав бути здійснений протягом 70 робочих днів після прийняття та підписання відповідного акту (02.08.2021), тобто за підрахунком суду - до 10.11.2021 включно, а 11.11.2021 - є першим днем прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання по спірному договору на суму 230836,58 грн.

21.01.2022 відповідачем по спірному договору сплачено позивачу 115418,0 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6142.

29.12.2022 відповідачем по спірному договору сплачено позивачу залишок заборгованості у сумі 115418,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5995.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано на суму основного боргу 115418,58 грн та заявлено до стягнення з відповідача 3652,27 грн - 3% річних за період: 09.11.2021 - 28.11.2022; та 30704,79 грн інфляційних втрат за період: листопад 2021 року - жовтень 2022 року.

Відповідач у відзиві просить суд відмовити позивачу у задоволенні вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних посилаючись на наступне:

- спірна сума заборгованості виникла із збігу двох суттєвих форс-мажорних обставин непереборної сили, які сторони не могли ані передбачити, ані запобігти їм;

- перша - епідемія коронавірусу COVID-19, чергова хвиля якого прийшлася саме на осінь 2021 року та вплинула на бізнесові зв`язки відповідача, зокрема і виконання укладених господарських договорів, а також торкнулась особового складу підприємства відповідача, який знаходився на карантині зв`язку із масовими захворюваннями співробітників;

- друга - військова агресія російської федерації проти України, яка розпочалась 24.02.2022 та у зв`язку з якою починаючи з 24.02.2022 та по вересень 2022 року підприємство відповідача не працювало, співробітники масово евакуювались з міста Миколаєва, вся наявна техніка відповідача військовою адміністрацією була залучена для будівництва укриттів, організацію оборонних споруд, тощо;

- фактично підприємство відповідача відновило свою діяльність лише у вересні 2022 року;

- наразі основне зобов`язання по спірному договору виконано відповідачем у повному обсязі;

- посилаючись на приписи ч.2 ст.218 Господарського кодексу України відповідач вважає, що наведені ним форс-мажорні обставини є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання за спірним договором.

Позивач у відповіді на відзив підтримав вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі та просить суд стягнути їх посилаючись на наступне:

- остаточний розрахунок по спірному договору відповідач повинен був здійснити до 08.11.2021 включно, тобто до початку 24.02.2022 військової агресії російської федерації проти України;

- проте, такий розрахунок по договору відбувся тільки 29.12.2022 та лише після звернення з даним позовом до суду;

- встановлена ст.625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання (інфляційні втрати та 3% річних) не є в розумінні господарського кодексу штрафними санкціями, а тому, така відповідальність настає в не залежності від наявності чи відсутності надзвичайних та невідворотних обставин.

Суд звертає увагу сторін на те, що враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Суд вважає, що порушення відповідачем умов договору щодо оплати виконаних позивачем робіт є підставою для нарахування визначених ст.625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Аналогічних правових позицій дійшов Верховний Суд у постановах від 20.06.2018 у справі №913/869/14, від 05.07.2019 у справі №905/600/18, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 14.01.2020 у справі №924/532/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

За такого, суд відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для звільнення його від обов`язку сплати відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання по спірному договору.

Суд також звертає увагу позивача, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Також слід зазначити, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог збільшивши період нарахування та відповідно стягувану суму інфляційних втрат та 3% річних.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, виходячи з суми основного боргу 115418,58 грн; періоду нарахування з грудня 2021 року по жовтень 2022 року; визначив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 29547,16 грн інфляційних втрат.

У задоволені вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 1157,63 грн інфляційних втрат, - слід відмовити.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних, з урахуванням встановлених вище обставин щодо невірного визначення позивачем першого дня прострочення виконання грошового зобов`язання по спірному договору, тобто на суму основного боргу 115418,58 грн; за період з 11.11.2021 по 28.11.2022; визначив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3633,31 грн - 3% річних.

У задоволені вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 18,96 грн - 3% річних, - слід відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 29547,16 грн інфляційних втрат та 3633,31 грн - 3% річних, що загалом становить 33180,47 грн.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

За подання позовної заяви у даній справі позивачем сплачено 2481,0 грн судового збору за майнову позовну вимогу - стягнення 149775,64 грн.

Як встановлено вище, ухвалою від 17.01.2023 судом закрито провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення 115418,58 грн основного боргу та повернуто позивачу з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1911,88 грн, а тому залишок судового збору складає 569,12 грн.

По суті судом розглядались вимоги позивача в частині стягнення 30704,79 грн інфляційних втрат та 3652,27 грн - 3% річних, що загалом становить 34357,06 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 549,63 грн судового збору із розрахунку: 33180,47 грн х 569,12 грн / 34357,06 грн.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ КОР-БУД» (54001, м.Миколаїв, вул.Соборна, буд.3/1; ідент.код 34510974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» (49124, м.Дніпро, вул.Липова, буд.6; ідент.код 32653295) 29547,16 грн інфляційних втрат, 3633,31 грн - 3% річних та 549,63 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 18 січня 2023 року.

Суддя М.В.Мавродієва