УХВАЛА

м. Київ

11.01.2023Справа № 910/16526/21
За заявою Державного підприємства «Інформаційні судові системи»

про розстрочення виконання судового рішення

у справі №910/16526/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

до Державного підприємства «Інформаційні судові системи»

про стягнення 703 684, 95 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

позивач (стягувач): Здоренко В.Є.;

відповідач (боржник): Мягков О.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 706 684, 95 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 позов задоволено частково стягнуто з Державного підприємства «Інформаційні судові системи» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» 586 404, 13 грн неустойки та 8 796, 07 грн судового збору, в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 залишено без змін.

25.11.2022 на адресу суду від ДП «Інформаційні судові системи» надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення, з графіком розстрочення на 12 платежів з 30.11.2022 до 30.10.2023.

У той же час, встановлено, що справа № 910/16526/21, за якою подана заява, 09.02.2022 була направлена до суду апеляційної інстанції, в зв`язку з надходженням апеляційної скарги ДП «Інформаційні судові системи» та до суду не поверталася.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 відкладено вирішення питання про прийняття заяви Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про розстрочення виконання судового рішення, до повернення матеріалів справи №910/16526/21 до Господарського суду міста Києва.

06.12.2022 матеріали справи №910/16526/21 повернулись до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 призначено розгляд заяви ДП «Інформаційні судові системи» про розстрочення виконання рішення в справі на 14.12.2022.

13.12.2022 від представника стягувача надійшли заперечення проти заяви про розстрочення виконання судового рішення.

У засідання 14.12.2022 з`явився представник стягувача, представник боржника в засідання не з`явився, в матеріалах справи відсутні відомості щодо його належне повідомлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 відкладено розгляд заяви ДП «Інформаційні судові системи» про розстрочення виконання рішення на 11.01.2023.

У судовому засіданні 11.01.2023 представник боржника заяву про розстрочення виконання рішення підтримав та просив її задовольнити, представник стягувача заперечував проти задоволення вказаної заяви в повному обсязі.

Розглянувши заяву про розстрочення виконання рішення суду та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про таке.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За змістом ст. 18 ГПК України, яка кореспондується зі ст. 326 ГПК України, унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Водночас, у відповідності до норм спеціального закону, зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Аналогічна правова позиція була наведена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 2-54/08, провадження № 61-15140св18.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У контексті вищенаведених норм суд зауважає, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.

Так, за приписами ч.5 ст.331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У постанові від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 Верховний Суд зробив наступний висновок: "Так, ГПК України передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення... Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частини перша і п`ята статті 331).".

Із зазначеною правовою позицією погодився Верховний Суд у постанові від 14.07.2020 у справі № 908/1884/19.

Вказані приписи дають підстави стверджувати про те, що в суду в даному випадку відсутні процесуальні права прийняти рішення про відстрочку виконання рішення, оскільки з дня ухвалення рішення в справі № 910/16526/21 (з 15.12.2021) пройшло більше одного року, тобто сплив присічний строк, на який виконання даного судового рішення могло бути відстрочене.

Отже, хоча рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/16526/21 оскаржувалось та набрало законної сили 15.09.2022, суд має враховувати дату прийняття такого рішення, а не дату набрання ним законної сили. Окрім того, боржник просить розстрочити виконання рішення суду понад річний строк також і від дати набрання законної сили (до 30.10.2023).

Враховуючи наведене вище, суд відмовляє у задоволенні заяви підприємства «Інформаційні судові системи» про розстрочення виконання судового рішення.

Керуючись ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про розстрочення виконання рішення в справі №910/16526/21 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текс складено та підписано 11.01.2023.

Суддя Я.А.Карабань