ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року Справа № 918/352/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22, ухвалене суддею Войтюком В.Р., повний текст рішення складено 14.09.2022 р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича

про стягнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп.

В обґрунтування позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Мазуриком Богданом Володимировичем зобов`язань за договором транспортно-експедиційних послуг №50 від 02 лютого 2022 року, що у свою чергу призвело до виникнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 11, 525, 530, 625, 908, 909 ЦК України, ст.ст. 4,12,20,42,46,162-164,171,172,176,247 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22 та ухвалити нове рішення про задоволення позовної заяви.

Листом №918/352/22/5564/22 від 13 жовтня 2022 р. апеляційний господарський суд витребував матеріали справи №918/352/22 з Господарського суду Рівненської області.

19.10.2022 р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/352/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22 в порядку письмового провадження. Запропоновано Фізичній особі-підприємцю Мазурику Богдану Володимировичу у строк до 24.11.2022 р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів позивачу. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться без повідомлення учасників справи в строк передбачений ч.1 ст.273 ГПК України.

09.11.2022 р. до апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ", рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. в справі №918/352/22 без змін.

Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи ( абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у цій справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно - західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції прийняв рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, суд першої інстанції вказав на те, що за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що за наведених обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншого учасника справи.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" не погоджується з рішенням через його незаконність та необґрунтованість, що полягає у неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, неправильному дослідженні та оцінці доказів, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, відповідно до наступного.

В транспортній заявці на перевезення вантажу №158 від 09 лютого 2022 року, що є додатком до договору визначено умови перевезення, зокрема зазначено, вартість перевезення: 2100 Євро по курсу НБУ, курс на дату завантаження, б/г 14 банківських днів-по отриманні оригіналів документів (згідно п. 6 заявки).

Пунктом 6 Заявки встановлено, що обов`язковою умовою оплати є надання перевізником експедитору оригіналів: договору, заявки, рахунку-фактури, акта виконаних робіт (2 шт.), ТТН (CMR) з мокрою печаткою перевізника та з мокрою відміткою про розвантаження (2 екземпляри). В пункті 7 Заявки зазначено, що факсимільна копія має силу оригіналу.

Однак, суд при постановленні рішення не врахував п. 2.5 Договору та умови Заявки, відповідно до яких здійснення оплати за перевезення не залежать від обставини отримання коштів відповідачем від замовника перевезення TQB «Вєста Україна».

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував п.2.5 Договору та умови Заявки також щодо переліку документів необхідних до надсилання відповідачу.

Відповідно до Заявки оплата здійснюється протягом 14 банківських днів по отриманні оригіналів документів, а саме: договору, заявки, рахунку-фактури, акта виконаних робіт (2 шт.), ТТН (CMR) з мокрою печаткою перевізника та з мокрою відміткою про розвантаження (2 екземпляри).

Даний перелік документів, на відміну від п.4.3. Договору, який застосував суд першої інстанції, не містить довідки про транспортні виграти та реєстраційних документів з обов`язковим відображенням КВЕД.

Надсилання на адресу Відповідача документів, відповідно до Заявки, підтверджується журналом вихідної кореспонденції за порядковим № 1269 від 24.03.2022р. та експрес-накладною TOB «Нова Пошта» № 8326 від 24.03.2022р. Відповідно до вказаних документів було надіслано рахунок № Г-181 від 22.02.2022р., акт №Г-181 від 22.02.2022р. (2 екземпляри), заявка №158 від 09.02.2022р., CMR № 037642.

Отримано відправлені документи 02.04.2022 11:54:29. згідно до результатів відстеження на сайті ТОВ «Нова Пошта» (скріншот екрану додається), за адресою: https://new.novaposhta.ua/dashboard/invoices-my. Отримувач Галагуз Сергій Володимирович, телефон отримувача +380 (97) 795-43-14 (саме така особа вказана як отримувач поштових документів в Заявці).

В листі ТОВ «Вєста Україна» №1/06-04 від 06 квітня 2022 року останнє посилається на неможливість оплати коштів через те, що засновниками ТОВ «Вєста Україна» є громадяни російської федерації, видаткові операції по рахунках цього Товариства заблоковані, за виключенням операцій із сплати податків та нарахування заробітної плати. Відсутність заперечень в листі щодо отримання оригіналів документів підтверджує факт отримання таких документів ТОВ «Вєста Україна» від Відповідача. Таке отримання документів ТОВ «Вєста Україна» від Відповідача було б неможливим за умови неотримання таких документів Відповідачем від Позивача.

Вказане вище та відсутність будь-яких доказів щодо неотримання документів відповідачем від позивача в контексті ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що обставина належного виконання позивачем обов`язку щодо надсилання всього пакету документів відповідно до Заявки є більш вірогідною ніж відсутність такого надсилання.

Також, висновок суду першої інстанції, про відсутність надсилання позивачем усього пакету документів, спростовується документами наявними в матеріалах справи, а саме - відповідно до фіскального чеку, накладної та опису вкладення Позивачем 27.07.22р. було повторно надіслано на адресу Відповідача наступні документи: Рахунок № Г-181 від 22.02.2022р. (оригінал). Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 037642 - 2 шт. Акт № Г-181 від 22.02.2022р. (оригінал) - 2 шт. Договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02.02.2022р. (оригінал). Заявка № 158 від 19.02.22р. (оригінал). Довідка про транспортні витрати від 21.02.2022р. (оригінал). Витяг з ЄДР із зазначенням КВЕД. Вказані докази разом з відповіддю на відзив було прийнято судом першої інстанції, проте суд не дослідив їх та не надав цим доказам відповідної оцінки.

Також, скаржник в апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що Умова договору про оплату при отриманні коштів від Замовника не є відкладальною обставиною та не може бути відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, оскільки відкладальною є та обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, та, яка обумовлює настання чи зміну і прав і обов`язків, при чому для обох сторін правочину, тобто сторони в момент укладення договору можуть визначити обставину, у випадку настання якої виникне зобов`язання між сторонами, тобто права і обов`язки у обох сторін.

Крім того, апелянт вказує на те, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Частиною 4 ст. 538 ЦК України передбачено, що якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок. Укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Однак, з урахуванням того, що умова договору про оплату за перевезення за обставин надходження коштів на рахунок відповідача стосується лише виникнення обов`язку останнього, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення відповідного обов`язку позивача з перевезення, та не відповідає критерію невідомості щодо можливості настання таких обставин, оскільки, укладаючи договір з такою умовою сторони припускали і розраховували саме на належне виконання свого обов`язку замовником перевезення та здійснення ним оплати перевезення, така умова не є відкладальною у розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, а отже розрахунок за виконане перевезення мав бути здійснений відповідачем відповідно до умов Договору та Заявки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 07.07.2015р. по справі № 910/19256/14, від 12.08.2014р. по справі № 910/1606/14.

Більше того, відповідачем не надано суду жодних доказів які б свідчили про відсутність надходження на рахунок відповідача коштів за виконане перевезення.

Навпаки, надходження 09.03.2022р. на рахунок ФОП Мазурик Б.В. грошових коштів від ТОВ «Вєста Україна» в розмірі 84 854,62 грн. з призначенням платежу: «оплата транспортних послуг за рахунком № 93, 94 від 10.02.22» та відсутність підпису ТОВ «Вєста Україна» на відповідних актах № 93, 94 доданих до відзиву підтверджує факт здійснення розрахунків між ФОГІ Мазурик Б.В. та ТОВ «Вєста Україна», а відтак мотивування суду про відсутність надходження грошових коштів від замовника перевезення ТОВ «Вєста Україна» є не вірним.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, представник Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича у відзиві зазначає, що доводи позивача про неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, неправильне дослідження та оцінка доказів, невідповідність висновків суду, обставинами справи с надуманими та не відповідають дійсності, оскільки, господарським судом Рівненської області було досліджено як умови договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 02.02.2022 №50 (далі - Договір), так і умови заявки до Договору, за якою здійснювалось перевезення позивачем, а висновки суду відповідають встановленим обставинам, що підтверджується наступним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами судової справи, відповідно до п.1.1 договору, укладеного між позивачем та відповідачем, перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату із коштів, отриманих від замовника, відповідно до умов цього договору.

Так, на підставі договору-заявки б/н від 09 лютого 2022 року відповідач (експедитор) отримав замовлення від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" (замовник) про надання транспортно-експедиційних послуг з автоперевезення вантажів. Виконання перевезення відповідно до договору № 50 від 02 лютого 2022 року за замовленням ТОВ «Вєста Україна» було доручено для здійснення ТОВ "Горизонт - СВ".

Разом з тим, відповідно до умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 02 лютого 2022 року № 50, оплата послуг перевізника здійснюється не по факту перевезення, а за наявності двох умов: 1) надходження грошових коштів Фізичній особі-підприємцю Мазурику Б.В. від замовника перевезення (ТОВ "Вєста Україна"); 2) надання позивачем усього пакету документів для проведення оплати.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами судової справи, жодна з цих умов дотримана не була. Так, на думку позивача, суд першої інстанції не повинен був застосовувати умови Договору, якими визначено таку підставу для оплати, як надходження грошових коштів від Замовника перевезення, тому що цієї умови не встановлено у заявці, яка має переважне право по відношенню з умовами Договору.

Проте, це не відповідає дійсності, оскільки безпосередньо предметом Договору унормовано (п.1.1), що Експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату із коштів, отриманих від Замовника перевезення.

Заявка на перевезення не містить та не повинна містить такої істотної умови як предмет Договору, оскільки він безпосередньо унормований п.1.1 Договору. Тому не відрізняється і апріорі не може відрізнятися в частині предмету договору та в цій частіші не встановлює протилежних договору умов.

Заявка, як додаток до договору, вказує на умови перевезення, може містити інші відомості відповідно до положень п.2.2 Договору. Заявка, за визначенням розділу 2 Договору, регулює організацію перевезень. Проте, заявка не унормовує і не може унормовувати визначення предмету Договору, як істотної його умови відповідно до ст. 638 ЦК України. Тим більше, сторони не погоджували зміну предмету договору, не підписували жодних додаткових угод, договорів про це. Таким чином, суд першої інстанції належно дослідив умови Договору та заявки до договору та встановив, що однією з підстав для оплати послуг ТОВ «Горизонт-СМ» було надходження грошових коштів до ФОП Мазурик Б.В. від фактичного замовника перевезення, тобто ТОВ «Вєста Україна», оскільки ця умова є істотною та врегульована самим предметом Договору та не відрізняється від заявки, так як заявка визначає питання організації перевезень, проте не предмет договору. Однак, ці грошові кошти не надходили до відповідача. Більше того, враховуючи, що п.2.5 включений до розділу «Організація перевезень», очевидно, що умови заявки саме щодо організації перевезень, матимуть переважне право по відношенню до договору.

Твердження позивача про надання усіх необхідних документів для проведення оплати згідно з умовами договірних відносин та настання строку для здійснення такої оплати на момент звернення з позовом, взагалі не відповідають дійсності, про що суд першої інстанції надав належну правову оцінку та дослідив вказану обставину.

Так, весь перелік документів, які повинні надаватися позивачем для здійснення оплати визначені умовами п. 4.3 Договору. Також і в заявці на перевезення теж зазначається про надання цілого пакету документів, що слугувало б підставою для проведення оплати на користь позивача.

Однак, як правильно встановив Господарський суд Рівненської області позивачем не долучено до матеріалів справи належного та допустимого доказу передання вищевказаного пакету документів відповідачу.

Доводи позивача про неправильне визначення судом першої інстанції правової природи договору є необґрунтованими та жодним чином не визначають правомірність заявлених позовних вимог, оскільки строк для виконання зобов`язання відповідача не настав. Незгода позивача з умовою договору не може бути правовою підставою для стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки підписуючи договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 02.02.2022 №50, ТОВ «Горизонт-СМ» погодилося з тим, що однією з умов для оплати буде надходження відповідачеві грошових коштів від фактичного замовника перевезення. Саме тому, господарський суд Рівненської області правомірно та доречно, виносячи рішення, застосував висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №487/5713/17, 17 листопада 2021 року у справі №369/16143/18, від 06 жовтня 2021 року у справі №465/4478/14-ц.

Також, не підтвердженими жодними доказами є доводи ТОВ «Горизонт-СМ» про надходження від замовника перевезення на рахунок відповідача грошових коштів за перевезення, яке здійснювалося позивачем. Безпосередньо відповідач ще з відзивом на позовну заяву надав банківську виписку для того, аби показати весь рух своїх коштів у взаємовідносинах з ТОВ «Вєста України» (замовника перевезення). З цієї ж банківської виписки та доданих документів було підтверджено, що від ТОВ «Вєста України» не надходили грошові кошти за перевезення, яке здійснювалось ГОВ «Горизонт-СМ» (БЕЛЬГІЯ). Останні надходження від ТОВ «Вєста-Україна» були здійснені за інші перевезення - по іншому маршруту (ЧЕХІЯ), що підтверджено документами, які долучені до відзиву (п.6 додатків), у тому числі міжнародними товарно-транспортними накладними, які з-поміж іншого містять відмітки митниці.

Тому, надуманість та припущення ТОВ «Горизонт-СМ», які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються матеріалами судової справи, лише додатково вказують на безпідставність заявлених позовних вимог та доводять законність рішення суду першої інстанції.

Отже, вищенаведене доводить те, що апеляційна скарга ТОВ «Горизонт-СМ» є необґрунтованою, а рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 у справі №918/352/22 ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" (далі - перевізник) та фізичною особою-підприємцем Мазурик Богданом Володимировичем (далі - експедитор) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату із коштів, отриманих від Замовника, відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що експедитор надає перевізнику в оригіналі або за допомогою факсимільного або електронного зв`язку, реквізити яких вказано в цьому договорі заявку (договір-заявку) на перевезення за підписом уповноваженої особи та завіреної печаткою.

Згідно п. 2.5 Договору умови, що обумовлені в конкретній заявці мають переважне право по відношенню до умов цього договору.

В пункті 2.6 Договору зазначено, що вантаж вважається доставленим вантажоодержувачу за наявності друку інспектора митниці і печатки вантажоодержувача вантажу в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

Відповідно до п. 4 договору, сторонами погоджено порядок розрахунків та вартість перевезення, а саме вартість послуг по перевезенню вантажу (партії вантажу) визначається сторонами за фактично надані послуги та обумовлюється в заявці (контракт заявці) (п. 4.1. договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів, отриманих від замовника, з поточного рахунку експедитора на поточний рахунок перевізника (п. 4.2. договору)

Відповідно до п.4.3. договору експедитор оплачує перевізнику вартість послуг протягом 20 банківських днів після отримання рахунку-фактури перевізника; міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу (2 екземпляри); Акту приймання-передачі послуг, підписаного перевізником; оригіналу заявки (договір-заявки), підписаної перевізником; оригіналу заявки (договір-заявки), підписаної перевізником; оригіналу договору; довідки про транспортні витрати, реєстраційних документів з обов`язковим відображенням кведів.

На виконання вимог п. 2.1. договору, експедитором складено транспортну заявку на перевезення вантажу № 158 від 09 лютого 2022 року, що є додатком до договору (далі - заявка), в якій визначено умови перевезення, зокрема:

Маршрут: Бельгія - Україна;

Адреса завантаження: 8930 MENEN, Industrielaan 100 (Berryalloe ne)

Адреса розвантаження: 08140, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул. Компресорна буд. З Склад Шенкер Дату і час завантаження - 16.02.2022 09:00;

Дату доставки - 22.02.2022 09:00;

Вага та інформація про вантаж: ламінат 22,5 т.;

Вартість перевезення: 2100 Євро по курсу НБУ, курс на дату завантаження, б/г 14 банківських днів-по отриманні оригіналів документів (згідно п. 6 заявки).

Пунктом 6 Заявки встановлено, що обов`язковою умовою оплати є надання перевізником експедитору оригіналів: договору, заявки, рахунку-фактури, акта виконаних робіт (2 шт.), ТТН (CMR) з мокрою печаткою перевізника та з мокрою відміткою про розвантаження (2 екземпляри). В пункті 7 Заявки зазначено, що факсимільна копія має силу оригіналу.

Позивачем виконано умови договору та заявки, здійснено перевезення за вказаним вище маршрутом, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR).

Окрім того, на виконання умов договору та заявки позивачем надіслано оригінали на адресу відповідача.

Однак відповідач (експедитор) взяте на себе зобов`язання по оплаті за перевезення вантажу не виконав.

Отже, заважаючи на вищевикладені обставини у Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" по укладеному договору надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року, що становить 67 885 грн. 44 коп. які позивач просить стягнути з відповідача.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22 в задоволенні позову відмовлено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів статті 308 ГК України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов`язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Як визначено нормами статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави (Глава 65 ЦК України) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначаються також нормами Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до норм статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України. Експедитори за дорученням клієнтів, серед іншого, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження.

Згідно з нормами статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути зокрема міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертаючись з позовом до Господарського суду Рівненської області вказав на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг №50 від 02 лютого 2022 року, які полягають у неналежному виконанні відповідачем взятих договірних зобов`язань з оплати за надані транспортні послуги.

В якості доказів вищевказаних обставин, позивачем було надано копію договору про надання транспортно-експедиційних послуг №50 від 02 лютого 2022 року, копію транспортної заявки на перевезення вантажу №158 від 09 лютого 2022 року, копію рахунку № Г-181 від 22 лютого 2022 року, копію акту № Г-181 від 22 лютого 2022 року, копію міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №037642.

На підставі вказаних доказів колегією встановлено, зокрема: факт виникнення між сторонами договірних відносин по наданню транспортно-експедиційних послуг; факт виникнення у відповідача зобов`язання щодо виконання умов договору; факт належного виконання позивачем умов транспортної заявки на перевезення; факт виникнення заборгованості відповідача за договором про надання транспортно-експедиційних послуг №50 від 02 лютого 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав належним чином зобов`язання за договором про надання транспортно-експедиційних послуг №50 від 02 лютого 2022 року, що підтверджується матеріалами справи.

Проте відповідач, Фізична особа-підприємець Мазурик Богдан Володимирович у порушення умов Договору зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, зокрема, не оплатив перевезення вантажу.

Проаналізувавши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, судова колегія погоджується із доводами апелянта та зазначає наступне.

Відповідно до п.2.5 Договору умови, що обумовлені в конкретній заявці мають переважне право по відношенню до умов цього договору.

В транспортній заявці на перевезення вантажу №158 від 09 лютого 2022 року, що є додатком до договору визначено умови перевезення, зокрема зазначено, вартість перевезення: 2100 Євро по курсу НБУ, курс на дату завантаження, б/г 14 банківських днів-по отриманні оригіналів документів (згідно п. 6 заявки)

Пунктом 6 Заявки встановлено, що обов`язковою умовою оплати є надання перевізником експедитору оригіналів: договору, заявки, рахунку-фактури, акта виконаних робіт (2 шт.), ТТН (CMR) з мокрою печаткою перевізника та з мокрою відміткою про розвантаження (2 екземпляри). В пункті 7 Заявки зазначено, що факсимільна копія має силу оригіналу.

Відповідно до Заявки оплата здійснюється протягом 14 банківських днів по отриманні

оригіналів документів, а саме: договору, заявки, рахунку-фактури, акта виконаних робіт (2 шт.), ТТН (CMR) з мокрою печаткою перевізника та з мокрою відміткою про розвантаження (2 екземпляри).

Надсилання на адресу відповідача документів, відповідно до Заявки, підтверджується журналом вихідної кореспонденції за порядковим №1269 від 24.03.2022р. та експрес-накладною TOB «Нова Пошта» №8326 від 24.03.2022р. Відповідно до вказаних документів було надіслано рахунок № Г-181 від 22.02.2022р.. акт №Г-181 від 22.02.2022р. (2 екземпляри), заявка № 158 від 09.02.2022р., CMR № 037642.

Колегією суддів встановлено, що дійсно, відповідачем отримано відправлені документи 02.04.2022 11:54:29, відповідно до результатів відстеження на сайті ТОВ «Нова Пошта».

Заперечення відповідача, стосовно того, що позивачем не було долучено до матеріалів справи належного та допустимого доказу передання вищевказаного пакету документів відповідачу, зокрема відсутній опис вкладення у цінний лист з чеком поштового відправлення, що на думку відповідача унеможливлює встановити вміст направлення, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, 23.10.2019 у справі №917/1307/18, 18.11.2019 у справі №902/761/18, 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід також узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж.К. та інші проти Швеції» суд наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту. Скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України», в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

З урахуванням наведеного, оцінюючи надані сторонами докази, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, поряд зі ст.79 ГПК України, застосовувати стандарт «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обставина належного виконання позивачем обов`язку щодо надсилання всього пакету документів відповідно до Заявки є більш вірогідною ніж відсутність такого надсилання.

Таким чином, встановленими судом в ході розгляду даної справи обставинами, які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт належного виконання позивачем договірних зобов`язань щодо надання перевезення вантажу автомобільним транспортом та відповідно виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення оплати таких послуг.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував п.2.5 Договору та умови Заявки, відповідно до яких здійснення оплати за перевезення не залежать від обставини отримання коштів відповідачем від замовника перевезення TQB «Вєста Україна».

Умова договору про оплату при отриманні коштів від Замовника не є відкладальною обставиною та не може бути відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, оскільки відкладальною є та обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, та, яка обумовлює настання чи зміну і прав і обов`язків, при чому для обох сторін правочину, тобто сторони в момент укладення договору можуть визначити обставину, у випадку настання якої виникне зобов`язання між сторонами, тобто права і обов`язки у обох сторін.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Частиною 4 ст. 538 ЦК України передбачено, що якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок. Укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що умова договору про оплату за перевезення за обставин надходження коштів на рахунок відповідача стосується лише виникнення обов`язку останнього, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення відповідного обов`язку позивача з перевезення, та не відповідає критерію невідомості щодо можливості настання таких обставин, оскільки, укладаючи договір з такою умовою сторони припускали і розраховували саме на належне виконання свого обов`язку замовником перевезення та здійснення ним оплати перевезення, така умова не є відкладальною у розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, а отже розрахунок за виконане перевезення мав бути здійснений відповідачем відповідно до умов Договору та Заявки.

Відтак, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Тому ненадходження грошових коштів від замовника перевезення ТОВ «Вєста Україна» не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення за перевезення, тим більше за умови, що факт такого перевезення встановлено судом та відповідачем не заперечувався.

Враховуючи вищезазначене колегія судів дійшла висновку, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивач на виконання умов договору та заявки належним чином виконав зобов`язання з перевезення вантажу, проте, відповідач отримані послуги не оплатив, доказів щодо відсутності заборгованості під час розгляду справи суду не представив, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Щодо обґрунтування кожного доводу колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

В даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" наведено достатні та переконливі доводи, на підставі яких колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

А відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області необхідно скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22 не відповідає вимогам щодо повного та достовірного встановлення обставин, які підлягали встановленню господарським судом.

За таких обставин, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22 слід задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції. Прийняти нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

Здійснити розподіл судових витрат у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07.09.2022 р. у справі №918/352/22- задовольнити.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 07.08.2022 р. у справі №918/352/22 скасувати. Прийняти нове рішення про задоволення позову, у зв`язку з чим викласти резолютивну частину в такій редакції:

"Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 1-5, код ЄДРПОУ - 30524716) 67 885 грн. 44 коп. заборгованості.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 1-5, код ЄДРПОУ - 30524716) - 2481 витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3721,50 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №918/352/22 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "04" січня 2023 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.