ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. Справа№ 911/2821/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Сиротюк Р.В.,

від відповідача - Власюк Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів"

на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 (повний текст рішення складено 03.08.2022)

у справі № 911/2821/21 (суддя Бацуца В.М.)

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів"

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення 625 879, 49 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів"

про стягнення 1 379 763, 01 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення 554 050, 25 грн. основної заборгованості, 16 839, 83 грн. 3 % річних, 54 989, 41 грн. інфляційних збитків.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав свій обов`язок щодо своєчасної оплати у повному обсязі за поставлений товар згідно з договором поставки зернових культур № 02-20-03 від 22.01.2020 року.

В подальшому, у листопаді 2021 року Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулося в Господарський суд Київської області із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" про стягнення 672 256, 21 грн. пені, 707 506, 80 грн. Штрафу

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що відповідачем за зустрічним позовом не виконано свого обов`язку щодо поставки у повному обсязі товару згідно договору поставки зернових культур № 02-20-03 від 22.01.2020 року та додатковими угодами до нього.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2022 первісний позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" 554 050 грн. 25 коп. основної заборгованості, 54 989 грн. 41 коп. інфляційних збитків, 16 839 грн. 83 коп. 3 % річних та судові витрати 9 388 грн. 19 коп. судового збору. Одночасно, зустрічний позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" 672 256 грн. 21 коп. пені, 707 506 грн. 80 коп. штрафу та судові витрати 20 696 грн. 45 коп. судового збору.

Проведено зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" 367 327 грн. 72 коп. пені, 386 555 грн. 80 коп. штрафу та судові витрати 11 308 грн. 26 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач за первісним позовом обов`язок щодо оплати товару у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем за первісним позовом складає 554 050, 25 грн, що підтверджується матеріалами справи. Перевіривши розрахунок інфляційних збитків та 3% річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем за первісним позовом, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та вірними. Щодо зустрічного позову суд першої інстанції зазначив, що у встановлені договором поставки зернових культур № 02-20-03 від 22.01.2020 року укладеними до нього додатковими угодами строки і станом на час розгляду справи відповідач за зустрічним позовом обов`язок щодо передачі товару позивачу за зустрічним позовом у повному обсязі (на загальну суму 10 107 240, 00 грн обсягом 1 455, 68 т) не виконав, що підтверджується матеріалами справи. Перевіривши розрахунок пені, штрафу від суми основної заборгованості, виконаний позивачем за зустрічним позовом, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та вірними. Щодо зменшення заявлених до стягнення позивачем за зустрічним позовом штрафних санкцій суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із тим, що відповідач за зустрічним позовом не зазначив достатніх обставин та доказів їх підтвердження, передбачених положеннями ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про залишення клопотання відповідача за зустрічним позовом про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій без задоволення. Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зустрічного зарахування грошових сум і відповідних сум судового збору та стягнення різниці між ними (пропорційного зменшення складових присуджених до стягнення коштів), а саме 367 327, 72 грн пені, 386 555, 80 грн штрафу та 11 308, 26 грн судового збору відповідно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 в частині задоволення зустрічної позовної заяви та прийняти нове рішення, яким зустрічну позову заяву залишити без задоволення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ДП «Укрспирт» безпідставно посилається на обставини, які начебто підтверджують завдання збитків в зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Агро Захід Львів» свого зобов`язання щодо поставки продукції, оскільки такі підстави не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами. Скаржник наголошує, що штраф в даному випадку є нерозумним, несправедливим та таким, що суттєво порушує баланс інтересів сторін. На думку скаржника, зустрічний позов заявлено тоді, коли сплив строк виконання зобов`язання в натурі, тобто виключно для штучного збільшення відповідальності ТОВ «Агро Захід Львів» та без реального наміру, за відсутності правових підстав отримати товар поза межами договору. Також скаржник зазначає, що ДП «Укрспирт» взагалі не звертався до ТОВ «Агро Захід Львів» з приводу здійснення поставки товару, письмової заявки не надавав. На думку скаржника такі дії насамперед свідчать про недобросовісність позивача за зустрічним позовом та створенням ним таких умов, що взагалі унеможливлюють виконання даного договору з боку товариства, не з його вини. Отже, на думку скаржника місцевий господарський суд помилково дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, оскільки позивачем за зустрічним позовом штучно створені умови за яких вони вимагають від ТОВ «Агро Захід Львів» сплати штрафних санкцій.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 року у справі №911/2821/21 залишено без руху з підстави не надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

19.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" надійшло клопотання з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №911/2821/21 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

07.10.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" надійшло клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 року, витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2821/21.

27.10.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №911/2821/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 року у справі №911/2821/21, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 року у справі №911/2821/21 та призначено розгляд справи на 07.12.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 року розгляд справи відкладено на 14.12.2022 року.

13.12.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", відповідача за первісним позовом у справі, надійшли пояснення у справі.

Судове засідання, призначене на 14.12.2022 року не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. на лікарняному з 14.12.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 року розгляд справи №911/2821/21 призначено на 11.01.2023 року.

02.01.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", відповідача за первісним позовом у справі, надійшли пояснення у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2023 року, у зв`язку з участю у ХІХ позачерговому з`їзді суддів України судді Козир Т.П., сформовано для розгляду справи №911/2821/21 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 року у справі №911/2821/21 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, розгляд справи призначено на 11.01.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 року розгляд справи відкладено на 18.01.2023 року.

В судовому засіданні 18.01.2023 року представник позивача за первісним позовом надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача за первісним надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2020 року між позивачем за первісним позовом (надалі Постачальник) та відповідачем за первісним позовом (надалі Покупець) було укладено договір поставки зернових культур № 02-20-03, згідно умов п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти Покупцю протягом строку дії цього Договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (надалі - Продукція), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити поставлену Продукцію. (т.1, а.с. 15-21).

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна кількість Продукції, що є предметом поставки за цим Договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються Сторонами протягом строку дії цього Договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками Сторін є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору ціна на Продукцію, що поставляється за цим Договором, встановлюється у додаткових угодах, що укладаються Сторонами протягом строку дії цього Договору і є його невід`ємними частинами.

Також, в пункті 3.1. Договору визначено, що асортимент (вид) Продукції, що є предметом поставки за цим Договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються Сторонами протягом строку дії цього Договору і є його невід`ємними частинами.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов`язується постачати Покупцеві Продукцію узгодженими партіями та згідно укладених Сторонами додаткових угод до цього Договору.

Також сторонами в пункті 4.3. Договору визначено, що місцем поставки та розвантаження Продукції, визначеним Покупцем за цим Договором, є Вузлівське МПД ДП «Укрспирт» за адресою: Львівська область, Радехівський район село Вузлове.

Відповідно до п. 4.4. Договору право власності на Продукцію, що поставляється за цим Договором, переходить від Постачальника до Покупця з моменту фактичного прийняття продукції Покупцем у місці поставки, вказаному в п. 4.3 цього Договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи Покупця на відповідній товарно-транспортній накладній.

Пунктом 4.5. Договору передбачено, зокрема, що поставка Продукції Постачальником Покупцю здійснюється на умовах DDP (Інкотермс-2010) склад Покупця, за адресою, вказаною в п. 4.3 цього Договору.

Згідно з п. 5.2. Договору оплата за поставлену Продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки Продукції на склад Покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи Покупця про прийняття Продукції, та за умови надання Постачальником всіх документів, передбачених п. 4.6 цього Договору, та виконання Постачальником умов п. 4.7. цього Договору.

Окрім цього, сторони в пункті 9.1. Договору обумовили, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31 грудня 2020 року включно, але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором, що залишились не виконаними на момент припинення дії Договору.

Місцевим господарським судом було також встановлено, що протягом січня-грудня 2020 року між сторонами були підписані додаткові угоди до договору поставки зернових культур № 02-20-03 від 22.01.2020 року, зокрема, № 25 від 20.11.2020 року, № 26 від 27.11.2020 року, № 27 від 08.12.2020 року, № 28 від 10.12.2020 року. (т.2, а.с. 135-138).

Зі змісту зазначених додаткових угод вбачається, що сторони передбачали ціну, обсяг та періоди поставки продукції, а саме:

- відповідно до додаткової угоди № 25 від 20.11.2020 року - продукція кукурудза, обсяг поставки 500 т, ціна грн. за тону з ПДВ 7 100, період поставки з 20.11.2020 року по 03.12.2020 року;

- відповідно до додаткової угоди № 26 від 27.11.2020 року - продукція кукурудза, обсяг поставки 500 т, ціна грн. за тону з ПДВ 7 100, період поставки з 27.11.2020 року по 10.12.2020 року;

- відповідно до додаткової угоди № 27 від 08.12.2020 року - продукція кукурудза, обсяг поставки 500 т, ціна грн. за тону з ПДВ 6 900, період поставки з 08.12.2020 року по 21.12.2020 року;

- відповідно до додаткової угоди № 28 від 10.12.2020 року - продукція кукурудза, обсяг поставки 500 т, ціна грн. за тону з ПДВ 6 800, період поставки з 10.12.2020 року по 23.12.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки зернових культур № 02-20-03 від 22.01.2020 року позивачем за первісним позовом протягом січня-грудня 2020 року було передано у власність (продано) відповідачу за первісним позовом товар на загальну суму 28 163 407, 00 грн., що підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними, які долучено до первісного позову. (т.1, а.с. 22-237).

В свою чергу, відповідачем за первісним позовом було лише частково виконано свій обов`язок по оплаті товару та перераховано позивачу за первісним позовом грошові кошти у загальному розмірі 27 609 356, 75 грн., що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача, актом звірки взаємних розрахунків за договором від 31.12.2020 року, підписаним між сторонами. (т.1, а.с. 238-275).

Окремо слід зауважити, що відповідачем за зустрічним позовом на виконання положень вказаних вище додаткових угод було лише частково виконано свій обов`язок щодо поставки товару та було передано у власність (продано) позивачу за зустрічним позовом товар на загальну суму 3 842 760, 00 грн обсягом 544, 32 т, що підтверджується видатковими накладними № 378 від 20.11.2020 року на суму 279 740, 00 грн, № 381 від 21.11.2020 року на суму 262 274, 00 грн, № 382 від 23.11.2020 року на суму 688 274, 00 грн, № 385 від 24.11.2020 року на суму 288 260, 00 грн, № 388 від 25.11.2020 року на суму 560 048, 00 грн, № 390 від 26.11.2020 року на суму 154 638, 00 грн, № 392 від 27.11.2020 року на суму 853 562, 00 грн, № 402 від 08.12.2020 року на суму 755 964, 00 грн. (т.2, а.с. 147-154).

Отже, спір у даній справі на думку позивача за первісним позовом виник у зв`язку з тим, що ним було поставлено відповідачу за первісним позовом товар на загальну суму 28 163 407, 00 грн., втім останній розрахувався за отриманий товар лише частково, а саме на суму 27 609 356, 75 грн.

В свою чергу, на думку позивача за зустрічним позовом, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач за зустрічним позовом не виконав свого обов`язку з поставки товару в повному обсязі, а тому до останнього має бути застосовано штрафні санкції за прострочення поставки товару.

Колегія суддів зазначає, що по суті зі змісту апеляційної скарги вбачається не згода скаржника із штучним нарахуванням позивачем за зустрічним позовом штрафних санкцій, з огляду на вказане, на думку скаржника в даному випадку наявні всі підстав для зменшення штрафних санкцій, оскільки заявлені в зустрічному позові штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, який в свою чергу й навіть не мав на меті отримання не поставленого товару за договором.

У статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 662, статтею 663, частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач за первісним позовом на виконання умов договору протягом січня-грудня 2020 року поставив відповідачу за первісним позовом товар на загальну суму 28 163 407, 00 грн., однак відповідач за первісним позовом розрахувався за вказаний товар лише частково, а саме на суму 27 609 356, 75 грн. у зв`язку з чим у відповідача за первісним позовом наявна перед позивачем за первісним позовом заборгованість в розмірі 554 050, 25 грн. на яку Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" нараховано 54 989, 41 грн. інфляційних збитків та 16 839, 83 грн. 3 % річних за загальний період з 24.02.2020 року по 20.09.2021 року.

Місцевим господарським судом обґрунтовано, чого не спростовано Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" задоволено первісним позов оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач за первісним позовом у встановлений договором строк і станом на час розгляду справи сплатив заборгованість в розмірі 554 050, 25 грн., а розрахунок позивача за первісним позовом інфляційних збитків та 3% річних є арифметично вірним.

Щодо зустрічного позову, суд першої інстанції відповідно до матеріалів справи встановив наступні підстави.

Відповідно до додаткових угод № 25 від 20.11.2020 року, № 26 від 27.11.2020 року, № 27 від 08.12.2020 року, № 28 від 10.12.2020 року (т.2, а.с. 135-138) відповідач за зустрічним позовом взяв на себе зобов`язання в частині здійснення поставки кукурудзи в період з 20.11.2020 року по 03.12.2020 року обсягом 500 т, в період з 27.11.2020 року по 10.12.2020 року обсягом 500 т, в період з 08.12.2020 року по 21.12.2020 року обсягом 500 т та в період з 10.12.2020 року по 23.12.2020 року обсягом 500 т.

В той же час, відповідно до видаткових накладними № 378 від 20.11.2020 року на суму 279 740, 00 грн, № 381 від 21.11.2020 року на суму 262 274, 00 грн, № 382 від 23.11.2020 року на суму 688 274, 00 грн, № 385 від 24.11.2020 року на суму 288 260, 00 грн, № 388 від 25.11.2020 року на суму 560 048, 00 грн, № 390 від 26.11.2020 року на суму 154 638, 00 грн, № 392 від 27.11.2020 року на суму 853 562, 00 грн, № 402 від 08.12.2020 року на суму 755 964, 00 грн. (т.2, а.с. 147-154) вбачається, що відповідачем за зустрічним позовом було частково виконано свій обов`язок щодо поставки кукурудзи, передбачений додатковими угодами № 25 від 20.11.2020 року, № 26 від 27.11.2020 року, № 27 від 08.12.2020 року, № 28 від 10.12.2020 року, а саме було передано позивачу за первісним позовом кукурудзу на загальну суму 3 842 760, 00 грн. обсягом 544, 32 т.

Однак, як вбачається з умов додаткових угод № 25 від 20.11.2020 року, № 26 від 27.11.2020 року, № 27 від 08.12.2020 року, № 28 від 10.12.2020 року загальний обсяг кукурудзи, який відповідач за зустрічним позовом повинен був поставити складає 2 000 т, з огляду на, що суд першої інстанції встановив, що відповідачем за зустрічним позовом не поставлено кукурудзу обсягом 1 455, 68 т на суму 10 107 240, 00 грн.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 Договору встановлено, що за порушення строків поставки Продукції Постачальник сплачує Покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої Продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Отже, керуючись п. 7.3. Договору позивач за зустрічним позовом нарахував пеню в розмірі 672 256, 21 грн. за загальний період з 04.12.2020 року по 24.06.2021 року.

Частиною 2 ст. 231 цього ж кодексу передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України за періоди прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання обов`язку по поставці товару понад 30 днів на загальну суму 707 506, 80 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснені позивачем за зустрічним позовом розрахунки пені та штрафу є арифметично вірними.

Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач за зустрічним позовом у своєму відзиві на зустрічну позовну заяву зазначив про наявність правових підстав про зменшення заявлених до стягнення позивачем за зустрічним позовом штрафних санкцій, зокрема, у зв`язку з скрутним фінансовим станом товариства та недобросовісними діями позивача за зустрічним позовом в частині незвернення останнього до відповідача за зустрічним позовом з письмовими вимогами про здійснення поставки товару за договором. (т.2, а.с. 200-201).

Місцевий господарський суд в свою чергу, дослідивши вказану заяву, дійшов висновку, що відповідач за зустрічним позовом не зазначив достатніх обставин та доказів їх підтвердження, передбачених положеннями ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а тому клопотання відповідача за зустрічним позовом про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій залишив без задоволення.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Щодо обрання варіанту реалізації розсуду суду у контексті застосування його у системному зв`язку з нормами законодавчих актів, а саме статей 3, 549, 628, 629 ЦК України та статті 61 Конституції України слід керуватися визначеним частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Відтак реалізація повноважень із суддівського розсуду має спрямовуватися на вибір оптимального варіанту розв`язання спірного правового питання, пошук необхідної правової норми, її розуміння та інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин кожної конкретної справи.

Колегія суддів також звертає увагу, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі №910/12876/19).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічні норми містить і стаття 526 ЦК України.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК.

Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною ж 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів відмічає, що судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Отже, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 924/709/17 , від 22.01.2020 року у справі № 912/684/19 та від 12.02.2020 року у справі №924/414/19.

Також, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №925/577/21.

Отже, як було вище зазначено, позивач за зустрічним позовом нараховує пеню та штраф у зв`язку з фактичних обставин порушення відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання за договором і вимог чинного законодавства, тобто нараховані правильно.

Водночас у відзиві на позов, відповідач за зустрічним позовом просив зменшити розмір штрафу та пені оскільки позивач за зустрічним позовом взагалі не звертався з приводу здійснення поставки товару, тому такі дії покупця насамперед свідчать про недобросовісність позивача за зустрічним позовом та навмисного створення ним таких умов, що взагалі унеможливлюють виконання договору.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу, що відповідно до умов останньої додаткової угоди № 28 від 10.12.2020 року відповідач за зустрічним позовом повинен був поставити продукції в період з 10.12.2020 року по 23.12.2020 року.

В той же час, в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за договором відповідно до якого позивач за зустрічним позовом, станом на 31.12.2020 року визнав наявну за собою заборгованість за договором №02-20-03 від 22.01.2020 року в розмірі 1 204 050, 25 грн. (т.1, а.с. 274).

Тобто на період, коли вже відповідач за зустрічним позовом повинен був поставити продукції відповідно до умов додаткових угод (з 10.12.2020 року по 23.12.2020 року), який вже минув (31.12.2020 року) позивач за зустрічним позовом визнає наявну за собою заборгованість та не зазначає жодних обставин щодо не поставки йому продукції відповідно до додаткових угод №25, №26, №27, №28.

Однак, вже після того, як позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення підтвердженої матеріалами справи заборгованості за поставлену продукцію (первісний позовом подано 24.09.2021 року, т.1, а.с. 1), Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" подає зустрічну позовну заяву про стягнення пені та штрафу нарахованих за загальний період з 04.12.2020 року по 24.06.2021 року. (зустрічний позов подано 26.11.2021 року, т.2, а.с. 71).

Тобто, по суті зустрічний позов подано задля зняття з себе відповідальності щодо повного розрахунку за вже отриману продукцію.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що позивачем за зустрічним позовом не наведено будь-яких аргументацій щодо понесення ним будь-яких збитків внаслідок не поставки відповідачем за зустрічним позовом продукції, в той час, як первісний позов подано саме для захисту порушених права, а саме для отримання грошових коштів за вже поставлений товар, за який відповідач за первісним позовом не здійснює розрахунок протягом року.

Відтак, з врахуванням викладених вище висновків Великої Палати Верховного Суду та вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності в діях позивача за зустрічним позовом добросовісності, справедливості та розумності, й відповідно адекватності захисту порушеного права про який зазначала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.06.2021 року у справі №910/12876/19.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, та доводи сторін, колегія суддів, задля врахування оптимального балансу інтересів сторін у спорі та того, щоб запобігти настанню негативних наслідків для сторін, дійшла висновку щодо наявності в даному випадку для зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" підлягає пеня в розмірі 67 225, 62 грн. та штраф в розмірі 70 750, 68 грн.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Як вже було вище встановлено, що позовні вимоги за первісним позовом місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено повністю та присуджено до стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 554 050, 25 грн основної заборгованості, 54 989, 41 грн інфляційних збитків, 16 839, 83 грн 3 % річних, що у загальному розмірі складає 625 879, 49 грн, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме до стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає 67 225, 62 грн. пені та 70 750, 68 грн. штрафу, що у загальному розмірі складає 137 976, 30 грн.

Судові витрати за розгляд первісного позову в розмірі 9 388, 19 грн. відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом, а судові витрати за розгляд зустрічного позову в розмірі 20 696, 45 грн. відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 11, ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зустрічного зарахування вищезазначених грошових сум і відповідних сум судового збору та стягнення різниці між ними (пропорційного зменшення складових присуджених до стягнення коштів), а саме з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» підлягає до стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» заборгованість в розмірі 487 903, 19 грн., а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» підлягає до стягнення на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» судовий збір в розмірі 11 308, 26 грн.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом зазначити в рішенні про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду штрафних санкцій відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Втім, враховуючи, що колегією суддів в даному випадку здійснено зустрічне зарахування грошових сум на підставі ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, то колегія суддів не вбачає наявної можливості в даному випадку зазначити в рішенні про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду штрафних санкцій відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду Київської області від 13.07.2022 року у справі №911/2821/21 підлягає частковому скасуванню в частині задоволених зустрічних позовних вимог про стягнення пені та штрафу з прийняттям в цій частині нового рішення, яким зменшити розмір пені на 90%, що становить 67 225, 62 грн., та штрафу на 90%, що становить 70 750, 68 грн.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Захід Львів" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 року у справі №911/2821/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 року у справі № 911/2821/21 скасувати частково та викласти його резолютивну частину в наступній редакції:

« 1.Первісний позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська область; ідентифікаційний код 37199618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, Львівська область; ідентифікаційний код 43183899) 554 050 (п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятдесят) грн 25 (двадцять п`ять) коп. основної заборгованості, 54 989 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 41 (сорок одна) коп. інфляційних збитків, 16 839 (шістнадцять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) грн 83 (вісімдесят три) коп. 3 % річних та судові витрати 9 388 (дев`ять тисяч триста вісімдесят вісім) грн 19 (дев`ятнадцять) коп. судового збору.

3.Зустрічний позов задовольнити частково.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, Львівська область; ідентифікаційний код 43183899) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська область; ідентифікаційний код 37199618) 67 225 (шістдесят сім двісті двадцять п`ять) грн 62 (шістдесят дві) коп. пені, 70 750 (сімдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн 68 (шістдесят вісім) коп. штрафу та судові витрати 20 696 (двадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 45 (сорок п`ять) коп. судового збору.

5.Провести зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними.

6. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська область; ідентифікаційний код 37199618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, Львівська область; ідентифікаційний код 43183899) 487 903 (чотириста вісімдесят сім тисяч дев`ятсот три) грн. 19 (дев`ятнадцять) коп. основної заборгованості.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, Львівська область; ідентифікаційний код 43183899) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська область; ідентифікаційний код 37199618) 11 308 (одинадцять тисяч триста вісім) грн 26 (двадцять шість) коп. судового збору.»

3. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, вул. Гагаріна, буд. 16, м. Бровари, Київська область; ідентифікаційний код 37199618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (79000, вул. Промислова, буд. 50/52, м. Львів, Львівська область; ідентифікаційний код 43183899) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 104 (три тисячі сто чотири) грн. 47 (сорок сім) коп.

4. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області.

5. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2821/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.01.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз