РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.01.2023Справа № 910/7665/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ТОРГ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО"

про стягнення 113191,92 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу та санкцій за договором поставки №10962К від 01.01.2012, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити поставлений йому товар за період з 27.10.2020 по 15.01.2021.

Ухвалою суду від 02.09.2022 за вказаним вище позовом було відкрито провадження у справі №910/7665/22, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

У відзиві на позовну заяву від 16.09.2022 відповідач заперечуючи проти вимог позову зазначив, що ним було погашено основну заборгованість перед позивачем за спірними правовідносинами на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №54744 від 05.09.2022 про сплату на рахунок позивача 82083,66 грн. Відповідач просив суд відмовити у позові, заперечив щодо нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат посилаючись при цьому на форс-мажорні обставини, які зумовлені воєнним станом в Україні.

Позивачем через канцелярію суду 28.09.2022 подано заяву про зменшення позовних вимог, де позивач підтверджує факт погашення відповідачем суми бору у зв`язку із чим зменшує позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заявлені у позові 5374,55 грн пені, 4111,12 грн 3% річних та 21622,60 грн інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги наведені норми, позивачем відповідне клопотання про зменшення позовних вимог було подано у строк визначений ст. 46 та ст. 252 ГПК України, а тому суд приймає її до розгляду, у зв`язку з чим спір підлягає розгляду в межах позовних вимог щодо стягнення 5374,55 грн пені, 4111,12 грн 3% річних та 21622,60 грн інфляційних втрат.

У відповіді на відзив від 28.09.2022 позивач заперечив щодо тверджень відповідача стосовно відсутності підстав для нарахування штрафних та фінансових санкцій, оскільки відповідачем було порушено строки оплати товару, а також відхилив твердження щодо наявності форс-мажорних обставин, оскільки відповідачем не доведено, що такі обставини вплинули саме на нього.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем укладено Договір поставки № 10962К (далі - Договір).

Згідно з п. 4.2 Договору усі розрахунки за цим договором здійснюються винятково в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару провадиться на підставі товарно-транспортної накладної, підписаної сторонами (або рахунку, якщо в розділі 12 обрана «передплата») в гривнях шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника чи готівкою відповідно з лімітами та порядком, які встановлені чинним законодавством України.

Відповідно до розділу 12 «Комерційні умови» Договору, термін оплати за поставлену продукцію становить 35 днів з дати поставки товару.

На умовах даного Договору покупцю у період з 27.10.2020 по 15.01.2021 поставлено товар на загальну суму 87696,25 грн, що підтверджується наданими позивачем із позовом копіями видаткових накладних від 27.10.2020 №КНП-022522, №КНП-022525, №КНП-022526, №КНП-022532, №КНП-022533, від 30.10.2020 №ГЛУ-010211, №ГЛУ-010212, №КНП-022874, №КНП-022875, №КНП-022876, №КНП-022890, №КНП-022891, від 15.01.2021 №ГЛУ-000422).

Таким чином, кінцевий строк оплати за отриману продукцію по вищезазначених видаткових накладних наступив: по видатковим накладним від 27.10.2020 - 01.12.2020, по видатковим накладним від 30.10.2020 - 04.12.2020, по видатковій накладній від 15.01.2021 - 19.02.2021.

Позивач зазначає, що відповідач здійснюючи оплату товару на користь позивача у призначенні платежу своїх платіжних дорученнях вказував «оплата за напої зг. дог. № 10962К від 01.01.2012 у т.ч. ПДВ», що у свою чергу унеможливлює встановити за якими саме видатковими накладними здійснювалась оплата враховуючи те, що правовідносини між сторонами є постійними та триваючими ще з 01.01.2012.

Зважаючи на те, що умовами Договору, а саме п. 4.2.1 передбачено, що покупець зобов`язується вказувати номер договору та номери товарно-транспортних накладних, за які здійснюється оплата в призначенні платежів, інакше постачальник має право зараховувати суми в якості оплати за заборгованість з найдавнішим терміном давності, позивач відносив платежі відповідача на погашення заборгованості в хронологічному порядку починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період.

Позивач вказує, що враховуючи останній платіж відповідача, який здійснено 22.12.2021 на суму 30000 грн сума заборгованості по оплаті товару, на момент подачі позовної заяви склала 82083,65 грн.

Відповідач не заперечував проти наявності у нього непогашеної суми за отриманий товар у розмірі 82083,65 грн та на підставі платіжного доручення від 05.09.2022 він оплатив цю суму, а позивачем у свою чергу було зменшено позовні вимоги в цій частині.

Разом з тим, суд відхиляє твердження відповідача щодо необґрунтованості вимог позову, оскільки позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, ЦК України та ст. 193 ГК України доведено, що відповідач був порушником зобов`язання за Договором та порушив строки оплати за отриманий товар, та виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України це є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 232 ГК України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку порушення покупцем строків оплати товару відповідно до п. 4.4.1 Договору він сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент виникнення боргу, від суми заборгованості за кожен день затримки платежу.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем у визначені Договором строки не було сплачено позивачу спірну суму заборгованості.

З розрахунку позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму прострочення нараховано відповідачу:

- на підставі пункту 8.1 Договору пеню у сумі 5374,55 грн.;

- на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 21622,60 грн та 3% річних у сумі 4111,12 грн.

Контррозрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідачем суду надано не було.

Твердження відповідача стосовно наявності форс-мажорних обставин пов`язаних з воєнним станом в Україні, як на обставину через яку до відповідача не мають застосовуватися штрафні санкції, відхиляються судом, оскільки обов`язок з оплати товару за Договором виник у відповідача до початку воєнного стану.

Крім того, за умовами п. 6.3 Договору сторони погодили, що не пізніше ніж через три дні після настання форс-мажорної події, сторона котра заявляє про свою неспроможність виконувати свої зобов`язання через таку подію, повинна письмово проінформувати іншу сторону про таку подію та про очікувану тривалість такої події.

Однак, як зазначає позивач, відповідач не звертався в порядку наведеного вище пункту Договору до позивача із повідомленням про настання форс-мажорних обставин стосовно відповідача, матеріали справи також не містять відповідних доказів.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок штрафних та фінансових санкцій і визнано його обґрунтованим та арифметично правильним, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

Приписами частини 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати, у які позивачем включено судовий збір, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" (03039, місто Київ, проспект Науки, будинок 8; ідентифікаційний код 32104254) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олга-Торг" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 37-41; ідентифікаційний код 35031638) 5374 (п`ять тисяч триста сімдесят чотири) грн 55 коп. пені, 4111 (чотири тисячі сто одинадцять) грн 12 коп. 3% річних, 21622 (двадцять одну тисячу шістсот двадцять дві) грн 60 коп. інфляційних втрат та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків