ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" січня 2023 р. Справа № 918/5/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., розглянувши матеріали позовної заяви Олександрійської сільської ради

до ОСОБА_1

про стягнення коштів у сумі 193 154 грн 65 коп.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року Олександрійська сільська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення коштів у сумі 193 154 грн 65 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в комунальній власності Олександрійської сільської ради перебувають земельні ділянки: кадастровий номер :05:015:0376 площею 735 кв.м., кадастровий номер :05:015:0343 площею 1300 кв.м., кадастровий номер :05:015:0375 площею 4384 кв.м., кадастровий номер :05:015:0176 площею 3397 кв.м., кадастровий номер :05:015:0358 площею 7040 кв.м. Зазначені земельні ділянки перебувають у безоплатному тривалому використанні гр. ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів, що призводить до порушення прав територіальної громади. Як зазначено позивачем на земельних ділянках: з кадастровим номером :05:015:0376 площею 735 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0343 площею 1300 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0375 площею 4384 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0176 площею 3397 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0358 площею 7040 кв.м. знаходиться нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 . За твердженням позивача, з моменту набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельних ділянках: з кадастровим номером :05:015:0376 площею 735 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0343 площею 1300 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0375 площею 4384 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0176 площею 3397 кв.м., з кадастровим номером :05:015:0358 площею 7040 кв.м., останній не сплачував кошти за фактичне користування вказаними земельними ділянками. Відповідно, позивач вважає, що відповідач зберіг у себе майно (кошти) у вигляді орендної плати за користування вказаними земельними ділянками за період з моменту набуття права власності на розміщені на них об`єкти до 2022 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відтак, позивач зазначає, що загальна сума недоотриманого доходу у вигляді орендної плати за період з 01.01.2020 року по 01.10.2022 року становить 193 154 грн 65 коп.

Розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, суд вважає, що у відкритті провадження за цією позовною заявою слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 5, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників справи, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Дана правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 920/40/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин спору про право; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 904/1083/18).

Водночас за змістом ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства. Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначено в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад учасників такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Предметом спору у даному випадку є стягнення безпідставно збережених коштів за земельні ділянки. Відповідачем у даній справі є фізична особа, позов стосується цивільних прав та законних інтересів фізичної особи, отже вирішення спору у даній справі віднесено до юрисдикції загальних судів, тобто до компетенції цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи.

Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами прав на земельні ділянки та із цивільним оборотом земельних ділянок, ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ГПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання вказаної норми суд зазначає, що позовну заяву слід розглядати в порядку цивільного судочинства в суді загальної юрисдикції.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому в статті 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

За таких обставин суд відмовляє у відкритті провадження у справі, відтак матеріали позовної заяви підлягають поверненню Олександрійській сільській раді.

Водночас, господарський суд вважає за доцільне надати роз`яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подачу даної позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

Отже, витрати заявника по сплаті судового збору в сумі 2 897 грн 33 коп., сплачені згідно платіжного доручення від 23 грудня 2022 року № 899, підлягають поверненню платнику на підставі Закону України "Про судовий збір" за умови подання ним відповідного клопотання.

Керуючись ст. ст. 175, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Олександрійській сільській раді у відкритті провадження у справі.

Позовну заяву і додані до неї документи повернути Олександрійській сільській раді.

Ухвала згідно частини 2 статті 235 ГПК України підписана та набрала законної сили 9 січня 2023 року та відповідно до Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Політика Н.А.