ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2023 р. Справа № 910/6061/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2022

у справі №910/6061/22 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення неустойки в розмірі 8694,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем терміну доставки вантажу у міжнародному залізничному сполученні за накладною №0402746, що є підставою для нарахування неустойки відповідно до положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 відкрито провадження у справі №910/6061/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву Акціонерне товариство "Українська залізниця" просило зменшити розмір неустойки на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України до 0 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №910/6061/22 позов Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача 3651,89 грн неустойки, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. З мотивувальної частини рішення вбачається, що місцевим господарським судом встановлено дійсний розмір неустойки - 5216,98 грн, а також частково задоволено клопотання відповідача та зменшено її розмір на 30%.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що внаслідок помилкового тлумачення норм закону місцевий господарський суд здійснив помилковий розрахунок неустойки. На переконання скаржника, у розумінні ст. 24 та 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення загальним строком доставки є саме нормативний строк доставки, визначений угодою, а не фактичний. Також позивач вказує на перевищення строку доставки вантажу за накладною на 7 днів, а не на 3, як зазначено місцевим господарським судом. Тому, для визначення коефіцієнту перевищення терміну доставки до загального терміну доставки слід застосувати наступну формулу: 7 (перевищення терміну / 7 (загальний термін доставки) = 1.

Окрім цього, скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір неустойки, оскільки відповідач не довів винятковості випадку порушення строку доставки вантажу за накладною.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддів Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 апеляційну скаргу у справі №910/6061/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі №910/6061/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

До суду 23.11.2022 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що на підставі залізничної накладної №0402746 від 28.10.2021 відповідачем прийнято до перевезення належний позивачу вантаж у міжнародному сполученні. Перевезення вантажу здійснювалося територіями України, Литовської Республіки та Республіки Білорусь.

З накладної вбачається, що загальна відстань перевезення по території Литовської Республіки становить 343 км, час перебування вантажу на території Литовської Республіки - 2 доби. Загальна відстань перевезення по території Республіки Білорусь становить 319 км, час перебування вантажу на території Республіки Білорусь - 1 доба.

Також, відповідно до графи 38 накладної загальна відстань по території України складає 234 км. Як зазначає позивач, відповідно до графи 30 накладної вантаж був затриманий на 1 добу та прибув на станцію Кременець Львівської залізниці 11.11.2021, що підтверджується відміткою в графі 27 накладної. Отже, час перебування вантажу на території України склав 9 діб.

Таким чином, загальний фактичний строк доставки вантажу становить 11 діб, а загальна відстань перевезення - 896 км.

Відповідно до § 2 ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС) строк доставки вантажу розраховується наступним чином: одна доба на кожні розпочаті 200 км. Строк доставки вантажу не повинен перевищувати 5 діб.

Позивач зазначає, що беручи до уваги § 3 ст. 24 УМВС, на підставі якого строк доставки вантажу подовжується на 1 добу на операції, пов`язані з відправлення вантажу, та на 1 добу згідно з актом загальної форми (що підтверджується написом у графі 30 накладної), загальний строк доставки вантажу за накладною №0402746 від 28.10.2021 не повинен перевищувати 7 діб. Разом з цим, фактичний строк доставки вантажу склав 14 діб, внаслідок чого відповідачем прострочено доставку вантажу на 7 діб.

10.01.2022 позивач направив на адресу відповідача претензію №43 про сплату неустойки в розмірі 8694,96 грн за перевищення строку доставки вантажу за накладною №0402746 від 28.10.2021. Неустойку Підприємством з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" розраховано згідно з § 2 ст. 45 УМВС як 30% провізної плати за вантаж.

Вказана претензія отримана Акціонерним товариством "Українська залізниця" 13.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповіді на вказану вище претензію та доказів оплати неустойки матеріали справи не містять.

Наведені обставини стали підставою для звернення Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що відповідно до відтиску штемпеля у графі 32 накладної термін доставки збільшився на 5 діб для митного оформлення вантажу, а саме з 01.11.2021 по 05.11.2021, з зазначенням складених актів. Отже, нормативний строк доставки склав 11 діб і доставку вантажу прострочено лише на 3 доби. За розрахунком Акціонерного товариства "Українська залізниця" неустойка становить 5216,98 грн.

Також відповідач просив зменшити розмір неустойки до 0 грн у зв`язку з тим, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту України, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі, а всі можливі кошти підприємства йдуть на забезпечення його безперебійної і стабільної роботи.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, визнав обґрунтованими аргументи відповідача та здійснений ним розрахунок неустойки. Судом зазначено, що загальний фактичний строк доставки вантажу за накладною становив 14 діб, а загальна відстань перевезення складає 896 км. Отже, нормативний строк доставки становить 11 діб та розраховується наступним чином: 5 діб + 1 доба (відповідно до § 3 ст. 24 УМВС збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу) + збільшення на 5 діб (на підставі актів загальної форми, що підтверджується відміткою у графі 32 накладної). Таким чином, кінцевий термін доставки вантажу - 08.11.2021, а прострочення доставки склало 3 доби. Як наслідок, судом здійснено розрахунок неустойки згідно з § 2 ст. 45 УМВС як 18% провізної плати за вантаж, що становить 5216,98 грн, а не 30% за розрахунком позивача.

Окрім цього, ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд прийшов до висновків щодо можливості зменшення неустойки на 30%. В обґрунтування наявності підстав для зменшення неустойки суд взяв до уваги, що відповідач є державним підприємством, стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі і стягнення з останнього значних сум штрафів загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану. Додатково судом зазначено, що порушення виконання зобов`язань внаслідок несвоєчасної доставки вантажу відповідачем не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

З наведеними висновками місцевого господарського суду в їх сукупності погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу згідно зі ст. 909 ЦК України одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу приписів ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 ГК України).

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі залізничної накладної №0402746 від 28.10.2021 відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до п. п. 22 та 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування можуть виступати як суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності і здійснювати її на підставі чинного законодавства України та міжнародних договорів України.

Оскільки перевезення вантажу здійснювалося територіями України, Литовської Республіки та Республіки Білорусь, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1952 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній угоді, за накладними, передбаченими даною угодою.

Відповідно до §1 ст. 3 УМВС ця угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Згідно з §§1, 3 та 5 ст. 14 УМВС у відповідності до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його одержувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Якщо відправником та перевізником не погоджено інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у ст. 24 УМВС.

Відповідно до §§2 та 3 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з таких норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні 150 км, що почались;

- для інших відправок - 1 доба на кожні 200 км, що почались.

Для вантажів, що вимагають обмеження швидкості за своїми технічними характеристиками, негабаритних і прямуючих в спеціальних поїздах з окремим локомотивом, термін доставки встановлюються перевізником.

Для вантажів, що перевозяться в прямому залізнично-паромному сполученні, термін доставки на водній ділянці шляху встановлює перевізник, який здійснює перевезення на даній ділянці шляху. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу.

Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0:00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають повною.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу.

Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, що пов`язані з відправленням вантажу.

Відповідно до ст. 2 УМВС та розділу 1 п. 2.1 додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення), що приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно зі ст. 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну. Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.

Як убачається із залізничної накладної №0402746 від 28.10.2021, загальний фактичний строк доставки вантажу за нею становив 14 діб, а загальна відстань перевезення - 896 км. Судом першої інстанції встановлено, що нормативний строк доставки вантажу за накладною становив 11 діб та розраховується наступним чином: 5 діб (896/200 - 1 доба на кожні 200 км) + 1 доба (відповідно до § 3 ст. 24 УМВС строк перевезення збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу) + збільшення на 5 діб (відповідно до актів загальної форми, що підтверджується написом у графі 32 накладної).

Отже, кінцевий термін доставки вантажу - 08.11.2021.

Однак, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що фактично вантаж було доставлено 11.11.2021, чим допущено прострочення доставки на 3 доби.

Відповідно до § 3 ст. 37 УМВС перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки вантажу.

В силу приписів ст. 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до ст. 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Згідно з § 2 ст. 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок неустойки в сумі 8694,96 грн, наданий позивачем, правомірно встановив, що він здійснений помилково. Наведене полягає у тому, що Підприємством з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" при розрахунку застосовано 30% провізної плати, тоді як вірним є застосування 18%, оскільки термін доставки вантажу перевищено на 3 доби, а не на 7 діб як вважає позивач. Отже, для визначення коефіцієнту перевищення терміну доставки до загального терміну доставки слід застосувати наступну формулу: 3 (перевищення терміну / 14 (загальний термін доставки) = 0,21.

Так, сума провізної плати, яка зазначена в графі 51 накладної, становить 28983,20 грн. Отже, розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу за залізничною накладною №0402746 від 28.10.2021 складає 5216,98 грн та розраховується наступним чином: 28983,20 грн * 18%.

У поданій апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що внаслідок помилкового тлумачення терміну «загальний строк доставки» місцевий господарський суд здійснив помилковий розрахунок неустойки. На переконання скаржника, у розумінні ст. 24 та 45 УМВС загальним строком доставки є саме нормативний строк доставки, визначений УМВС, а не фактичний.

Також позивач вказує на перевищення строку доставки вантажу за накладною на 7 днів, а не на 3, як зазначено місцевим господарським судом. Тому, для визначення коефіцієнту перевищення терміну доставки до загального терміну доставки слід застосувати наступну формулу: 7 (перевищення терміну / 7 (загальний термін доставки) = 1.

Колегія суддів вказує на необґрунтованість вказаних доводів, оскільки вони ґрунтуються на вільному трактуванні позивачем положень УМВС. Так, якщо брати до уваги методику розрахунку позивача, де за основу береться саме нормативний строк доставки вантажу, коефіцієнт перевищення терміну доставки буде значно перевищувати коефіцієнти, визначені § 2 ст. 45 УМВС, а отже призведе до безпідставного завищення розміру неустойки за перевищення терміну доставки вантажу. При цьому, положення § 2 ст. 45 УМВС визначає поняття саме загального строку доставки, тобто, фактичного строку, а не нормативного.

Тому, наведені доводи скаржника колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє.

Також, як вже було зазначено, відповідач просив зменшити розмір неустойки до 0 грн на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача частково та прийшов до висновків щодо можливості зменшення неустойки на 30%.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу) суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Отже зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафних санкцій).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Слід також зазначити, що чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

Господарським судом міста Києва належним чином оцінено доводи відповідача та обґрунтовано зазначено, що відповідач є державним підприємством, стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі і стягнення з останнього значних сум штрафів загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану. Додатково суд також наголосив на тому, що порушення виконання зобов`язань внаслідок несвоєчасної доставки вантажу відповідачем не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до правомірних висновків з приводу того, що клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення доставки вантажу в розмірі 3651,89 грн (5216,98 грн - 30%). На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції під час оцінки аргументів учасників справи було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та відсутність доказів понесення збитків іншими учасниками господарських відносин внаслідок порушення строку доставки вантажу.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині необґрунтованого зменшення судом розміру неустойки встановлених обставин справи не спростовують, а отже колегією суддів відхиляються.

З урахуванням усього вищезазначеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для часткового задоволення позову про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача 3651,89 грн неустойки, нарахованої у зв`язку з порушення строку доставки вантажу.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №910/6061/22 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №910/6061/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №910/6061/22.

4. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов