РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2023Справа № 910/5472/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Європа Лізинг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1

про стягнення 108 555,06 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Європа Лізинг» про стягнення 108 555,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для повернення відповідачем позивачу коштів в сумі 108 555,06 грн., оскільки підстава отримання таких коштів відпала у зв`язку з визнанням недійсним торгів з реалізації арештованого майна, переможцем за якими є ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

27.07.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5472/22 та залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

17.08.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що позов поданий до суду передчасно, оскільки на стадії відкриття провадження у справі права та інтереси позивача не були порушені відмовою повернути кошти, отримані відповідачем за наслідком правочину з реалізації майна боржника на електронних торгах, оскільки у листі від 28.06.2022 відповідача заперечував проти обраного позивачем документу й правової підстави задоволення такої вимоги, та як додаткову, факультативну ознаку у власній відповіді навів обґрунтування правомірності володіння та висловив зауваження з приводу відсутності належних доказів з боку відповідача, а отже предметом спору між сторонами є невідповідність вимог державного виконавця змісту Закону України «Про виконавче провадження», Конституції України, Інструкції з організації примусового виконання рішень, а не спір з відмови повернути власникові кошти за ознаками кондиційних обов`язків. Також відповідач зазначає, що позивач використав не той ефективний захист порушених на його думку, прав та інтересів, оскільки якщо дії державного органу призвели до негативних наслідків визнання недійсними електронних торгів з примусового продажу майна боржника, внаслідок чого з такого державного органу (посадової, службової особи) були стягнуті гроші, то таку шкоду зобов`язана відшкодувати держава незалежно від вини цієї особи (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Відповідач також зазначає, що є добросовісним набувачем грошових коштів, які можуть бути витребувані від нього лише власником коштів та виключно у випадках, передбачених ч. 2 ст. 388 ЦК України, жодного з яких не наведено у позові, оскільки позивачем не доведено, що він є власником коштів. Відповідач зазначає, що правові висновки Верховного Суду у зазначених позивачем справах не є подібними до даної справи, оскільки у наведених справах не розглядалися обставини за якими би орган державної виконавчої служби, як колишній продавець, вимагав би від третьої особи (не покупця) по відношенню до сторін недійсного правочину повернення безпідставно набутого майна. Також відповідач зазначає, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у обставинах, що склалися, є посадова особа органу державної виконавчої служби, діями якої завдана шкода (збитки) державі внаслідок визнання недійсним правочину, укладеного на електронних торгах, яка має відшкодовувати понесені державою збитки (шкоду). Відповідач також зазначає, що позивачем не доведено характер відносин із безпідставного збагачення відповідача за всіма ознаками ст. 1212 ЦК України. Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

26.09.2022 представником позивача подано відповідь на відзив.

03.10.2022 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

05.10.2022 представником позивача подано відзив на відзив.

Третя особа правом на подання письмових пояснень не скористалась, про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 052.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На примусовому виконанні у Першому Малиновському відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - позивач) знаходились накази Господарського суду Одеської області від 15.06.2015 та від 08.12.2015, про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Європа Лізинг» (далі - відповідач).

У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.06.2018 здійснено опис та арешт майна боржника - нежитлові приміщення гаражу № 3-34 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв.м.

17 вересня 2018 року відбулись електронні торги з реалізації нежитлових приміщень гаражу № 3-34 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв.м., переможцем яких, відповідно до Протоколу проведення електронних торгів № 358017 від 17.09.2018, визначено ОСОБА_1 .

Відповідно до платіжного доручення № 4297 від 04.10.2018 на суму 108 555,06 грн., позивачем перераховано відповідачу, як стягувачу, згідно наказу Господарського суду Одеської області № 916/2224/15 від 08.12.2015, кошти у розмірі 108 555,06 грн.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Першого Малиновського Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного підприємства «Сетам», треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Державна казначейська служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Європа Лізинг», про визнання прилюдних електронних торгів недійсними, скасування протоколу проведення електронних торгів, акта державного виконавця, стягнення коштів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/11186/19 від 12 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.12.2022, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2020 року скасовано. Визнано недійсними електронні торги, які проведені ДП «Сетам» Міністерства юстиції України 17 вересня 2018 року, лот № 300550, щодо продажу нежилого приміщення гаражу № 3-34 за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано протокол № 358017 проведення електронних торгів від 17 вересня 2018 року, акт державного виконавця від 11 жовтня 2018 року про проведені електронні торги. Стягнуто з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 119 679,57 грн. за придбання майна згідно з протоколом від 17 вересня 2018 року № 358017, лот № 300550 за ЄДРВП № 47962809. Стягнуто з ДП «СЕТАМ» на користь ОСОБА_1 6 298,93 грн., сплачених як винагороду за реалізацію лота № 300550 за ЄДРВП № 47962809.

На виконання постанови Одеського апеляційного суду від 22.03.2022 у справі № 521/11186/19, позивачем перераховано згідно меморіального ордеру № 1 (№268719456) кошти в сумі 119 679,57 грн. на користь ОСОБА_1

14 червня 2022 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Європа Лізинг» з Вимогою від 13.06.2022 щодо повернення в п`ятиденний термін, з дня отримання вимоги, коштів у розмірі 108 555,06 грн., у відповідь на яку, відповідач Листом від 28.06.2022 надав відповідь, згідно якої не визнав обов`язок з повернення коштів, в зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись з позовом до суду.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як встановлено судом, відповідач набув грошові кошти у розмірі 108 555,06 грн. шляхом їх перерахування позивачем із призначенням платежу: « Перший Малиновський ВДВ перераховує кошти стягнені з ОСОБА_2 , згідно в/д № 916/2224/15 ВП 49762809» внаслідок реалізації на прилюдних торгах майна, що придбане переможцем торгів ОСОБА_1 .

Отже, з встановлених судом обставин справи слідує, що між позивачем та відповідачем були відсутні договірні зобов`язання, а спірна сума коштів, перерахована позивачем на користь відповідача, була отримана в результаті реалізації майна боржника - ОСОБА_2 на електронних торгах 17.09.2018 в межах виконавчого провадження № 49762809 і відповідач виступає у статусі стягувача у вказаному виконавчому провадженні.

Однак, у подальшому постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.12.2022, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2020 року скасовано. Визнано недійсними електронні торги, які проведені ДП «Сетам» Міністерства юстиції України 17 вересня 2018 року, лот № 300550, щодо продажу нежилого приміщення гаражу № 3-34 за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано протокол № 358017 проведення електронних торгів від 17 вересня 2018 року, акт державного виконавця від 11 жовтня 2018 року про проведені електронні торги. Стягнуто з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 119 679,57 грн. за придбання майна згідно з протоколом від 17 вересня 2018 року № 358017, лот № 300550 за ЄДРВП № 47962809. Стягнуто з ДП «СЕТАМ» на користь ОСОБА_1 6 298,93 грн., сплачених як винагороду за реалізацію лота № 300550 за ЄДРВП № 47962809.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (відповідну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

Згідно з встановленими у цій справі обставинами, у судовому порядку визнано недійсними електронні торги від 17.09.2018, акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 11.10.2018.

Крім того, ухвалено рішення про стягнення з держави в особі відділу ДВС (позивача) отриманих від переможця торгів коштів, оскільки позивач виступав на прилюдних торгах як продавець арештованого майна боржника.

З урахуванням визнання прилюдних торгів недійсними, всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №47962809, мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

Отже, оскільки електронні торги з реалізації нерухомого майна визнані недійсними у судовому порядку, правова підстава для набуття грошових коштів відповідачем, як стягувачем у справі №916/2224/15, на користь якого були перераховані кошти від реалізації нерухомого майна, відпала. Скаржником протилежного не доведено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2022 у справі № 910/14177/21.

З огляду на викладене, оскільки правова підстава для утримання відповідачем грошових коштів у розмірі 108 555,06 грн. відпала в результаті визнання недійсними електронних торгів з продажу майна, а рішенням суду стягнуто з позивача вартість майна на користь переможця торгів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про повернення коштів у розмірі 108 555,06 грн. як безпідставно утриманих.

Водночас, суд враховує заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в зв`язку з чим, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 256, пункту 1 частини другої статті 258, частини першої статті 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком на пред`явлення позову особою, право якої порушене. При цьому, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 26.11.2019 у справі №914/3224/16.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.12.2022, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2020 року скасовано. Визнано недійсними електронні торги, які проведені ДП «Сетам» Міністерства юстиції України 17 вересня 2018 року, лот № 300550, щодо продажу нежилого приміщення гаражу № 3-34 за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано протокол № 358017 проведення електронних торгів від 17 вересня 2018 року, акт державного виконавця від 11 жовтня 2018 року про проведені електронні торги. Стягнуто з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 119 679,57 грн. за придбання майна згідно з протоколом від 17 вересня 2018 року № 358017, лот № 300550 за ЄДРВП № 47962809. Стягнуто з ДП «СЕТАМ» на користь ОСОБА_1 6 298,93 грн., сплачених як винагороду за реалізацію лота № 300550 за ЄДРВП № 47962809.

Отже, виходячи з встановлених судом обставин відносно того, що позивач дізнався про порушення свого права саме з моменту набрання законної сили Постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2022 року у справі № 521/11186/19 - 22.03.2022, а позов, який розглядається у справі №910/5472/22, було надіслано до суду засобами поштового зв`язку - 29.06.2022, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.12.2022 у справі № 910/14177/21.

Отже, вимоги заявлені позивачем в межах строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, а тому підстави для застосування позовної давності щодо вказаних вимог відсутні.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Європа Лізинг" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 77-А; ідентифікаційний код: 35059482) на користь Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65072, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 42; ідентифікаційний код: 41405395) кошти у розмірі 108 555 (сто вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 16.01.2023

Суддя О.А. Грєхова