ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18 січня 2023 рокум. Кропивницький Справа № 912/1853/22

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-хімічна компанія"

до Фермерського господарства "Стожари"

про стягнення 130818,62 грн,

у с т а н о в и в:

13.12.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрно-хімічна компанія" звернулося із позовом до Фермерського господарства "Стожари" про стягнення 130818,62 грн за договором поставки № 39/22 від 06.04.2020.

Ухвалою від 15.12.2022 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження, а також встановив сторонам строки для надання процесуальних заяв.

29.12.2022 Позивач подав заяву про закриття провадження у справі, оскільки він не підтримує своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх Відповідачем після пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд констатує про відсутність предмету спору.

За пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Фактично, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У пунктах 4.8. 4.15. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

На підставі наведеного, оскільки предметом позову є стягнення 130818,62 грн, які Відповідач фактично сплатив після пред`явлення позову, а саме 19.12.2022, суд висновує, що предмет судового розгляду відсутній, а тому провадження у справі підлягає закриттю у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, - у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Судовими витратами у справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2481 грн.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд зазначає, що на даний час наслідки закриття провадження у справі в питанні судових витрат регулюються положеннями статті 7 Закону України "Про судовий збір" та статті 130 ГПК України.

Зокрема, за пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Натомість відповідно до другого речення частини 3 статті 130 ГПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, за Законом сплачений позивачем судовий збір у випадку закриття провадження у справі повинен повертатися йому з бюджету, а за Кодексом він стягується на його користь (за його заявою) з відповідача у справі, як особи, яка сплатила борг лише після пред`явлення позову до суду. Відтак, положення Закону різняться з положеннями Кодексу в питанні джерела компенсації понесених позивачем витрат на сплату судового збору.

Неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права.

Колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

В юридичній науці (теорії права) існує і декілька способів, за якими можливо визначити нормативно-правовий акт, яким слід керуватися:

- у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності (така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання);

- у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами - вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу;

- у разі існування неузгодженості між актами, виданими одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили;

- при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Отже, серед наведених способів є можливість вирішення колізії шляхом «застосування акту, який виданий пізніше» та «застосування спеціального акту».

У даному випадку частина 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» має остаточну редакцію на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484-VІІІ від 22.05.2015, а стаття 130 Господарського процесуального кодексу України має редакцію за Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017. З наведеного слідує, що стаття 130 ГПК України має зміст за актом, який прийнятий пізніше.

У пунктах 5.5. та 5.9 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.02.2022 у справі № 917/3/21 Суд надав правові висновки стосовно застосування Господарського процесуального кодексу України в питаннях розподілу судових витрат та вказав, що:

- у статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат;

- норми статті 130 ГПК України є спеціальними у випадку закриття провадження у справі.

За наслідками таких висновків суд висновує, що у даному випадку наявна колізія вказаних правових норм, яка може бути вирішена обома наведеними способами як «застосуванням акту, який прийнятий пізніше», так і «шляхом застосування спеціальної правової норми».

Відтак, для врегулювання питання з розподілу судових витрат підлягають обов`язковому застосуванню положення статті 130 ГПК України, як норми, яка прийнята пізніше, так і спеціальної норми по відношенню до загальної, у зв`язку з чим сплачений Позивачем судовий збір за його заявою підлягає стягненню з Відповідача.

Виходячи з викладеного, у відповідності до частини 3 статті 130 ГПК України судовий збір у сумі 2481 грн підлягає стягненню з Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 231, 232 ГПК України,

у х в а л и в:

1. Провадження у справі закрити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Стожари" (27341, Кіровоградська область, Олександрівський район, смт Єлисаветградська, вул. Горького, 7А; ідентифікаційний код 32840871) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-хімічна компанія" (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6А; ідентифікаційний код 41694117) 2481 грн компенсації по сплаті судового збору.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до частини 2 статті 235 ГПК України з моменту її прийняття.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до пункту 13 частини 1 статті 255 та частини 1 статті 256 ГПК України протягом десяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя М.К. Закурін

Копії ухвали надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю "Аграрно-хімічна компанія" (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6А) та Фермерському господарству "Стожари" (27341, Кіровоградська область, Олександрівський район, смт Єлисаветградська, вул. Горького, 7А).