ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2023 року м. Дніпро Справа № 908/246/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Верхогляд Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Смірнов О.Г.) від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 26, ідентифікаційний код юридичної особи 32382598)

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (просп. Меторобудівників, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789)

про стягнення 7600,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022р. до Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації в розмірі 7600,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22 позов задоволено; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (просп. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 26, ідентифікаційний код юридичної особи 32382598) 7600,00 грн. (сім тисяч шістсот гривень 00 коп.), судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зокрема посилається на те, що ним було подано достатній обсяг доказів, які підтверджують розмір витрат позивача на правову допомогу, про що також не заперечував відповідач, а тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00грн.

Згідно з протоколом розподілу судової справи між суддями від 20.07.2022р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Чередка А.Є., суддів: Мороза В.Ф., Білецької Л.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2022р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/246/22, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 908/246/22 до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.08.2022р. апеляційну скаргу залишено без руху із зазначенням недоліків апеляційної скарги, які необхідно було усунути скаржнику, а саме подати до апеляційного суду належні докази направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано до апеляційного суду електронною поштою відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким він проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача безпідставною, посилаючись при цьому на не доведення позивачем обгрунтованості розміру витрат на правову допомогу, які ним заявлені до стягнення.

02.01.2023р. у зв`язку з відпустками суддів Білецької Л.М. та Мороза В.Ф. - членів колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - доповідача Чередка А.Є. суддів Верхогляд Т.А., Кузнецова В.О.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Автооберіг" №06-GR02300720 від 23.12.2020, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, розпорядженням та користуванням наземним транспортним засобом "Mitsubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 .

05.07.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів "Mitsubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 , та "Ford Focus", д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ "СК "Кредо" згідно полісу №201657369.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ТДВ "СК "Альфа-Гарант" транспортний засіб "Mitsubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 .

Відповідно до повідомлення про ДТП (Європротоколу) від 05.07.2021, водій ОСОБА_2 свою вину у настанні ДТП визнав.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № СТ/21/0147 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mitsubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 , складає 10 969,04 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до рахунку ФОП Годун Н.А. № 41-07 від 30.07.2021 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Mitsubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 становить 10 100,00 грн.

За страховим випадком позивачем складено страховий акт № СТ/21/0147 від 04.08.2021 та було визначено суми страхового відшкодування в розмірі 10100,00 грн.

Виплата страхового відшкодування на рахунок ФОП Годун Н.А. підтверджується платіжним дорученням №19049 від 04.08.2021.

Цивільно-правова відповідальність власника легкового транспортного засобу "Ford Focus", д/н НОМЕР_2 , застрахована в ТДВ "СК "Кредо" (відповідач у справі), що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201657369 (згідно роздруківки з бази МТСБУ), який є діючим станом на 05.07.2021. Встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130000,00 грн., розмір франшизи - 2500,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування вих. № 03/3684 від 10.09.2021, втім відповіді, як і виплати не отримав, що і було підставою для звернення з даним позовом до господарського суду.

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00грн., на підтвердження чого подав копії витягу з договору про надання правничої допомоги, укладеного 14.05.2019р. з Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери», завдання-доручення № 181 від 19.01.2022р. до договору, у якому встановлено суму гонорару за надання правової допомоги, платіжного доручення від 20.01.2022р. про перерахування гонорару, Акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24.01.2022р., Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського Бюро «Грідін і Партнери», Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Грідіна В.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.03.2022р. відкрито провадження у справі № 908/246/22 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22 позов задоволено; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" 7600,00 грн. та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

У мотивувальній частині рішення судом першої інстанції було вирішено питання про розподіл витрат позивача на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та відмовлено у їх відшкодуванні за рахунок відповідача, що і є предметом апеляційного перегляду справи.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем надано лише витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2021, який не містить умов щодо розміру гонорару/ціни договору, також позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу, що виключає можливість встановити розмір адвокатського гонорару/вартість послуг адвоката.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції безпідставним та помилковим.

Так, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії /бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Щодо порядку обчислення гонорару та змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, колегія суддів враховує наступне.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За положенням частини другої статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, слід дійти до висновку, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Відтак, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач ще в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00грн., на підтвердження чого подав відповідні докази.

Дійсно позивачем було подано до матеріалів справи копію витягу з договору про надання правничої допомоги, укладеного ним 14.05.2019р. з Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери», яка не містить умов щодо розміру та/або порядку обчислення гонорару адвоката, втім позивачем подано копію завдання-доручення № 181 від 19.01.2022р. до договору, у якому встановлено фіксовану суму гонорару за надання правової допомоги у цій справі, а також копії платіжного доручення від 20.01.2022р. про перерахування гонорару та Акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24.01.2022р., підписаного сторонами цього договору.

Отже, матеріалами справи підтверджується встановлення сторонами договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019р. фіксованого розміру гонорару адвоката у сумі 4 000,00грн., що дозволяє встановити розмір витрат позивача на правову допомогу та не потребує, у урахуванням вищенаведеного, подання детального розрахунку витрат на правову допомогу. Відповідачем заперечень проти стягнення витрат на правову допомогу до суду першої інстанції не подано.

Разом з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на правову допомогу у сумі 4 000,00грн. не є співмірним зі складністю справи та ціною позову, яка складає лише 7 600,00грн., тобто вочевидь є непропорційним до предмета спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що пропорційним, розумним та справедливим розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі в суді першої інстанції є сума 1 000,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача за наслідками апеляційного перегляду справи.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що всупереч вимогам ст.ст. 236, 238 ГПК України місцевим господарським судом наведено висновок про розподіл судових витрат, в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу, в мотивувальній частині рішення, а не у резолютивній.

За наведених обставин, оскаржуване рішення місцевого господарського суду, в частині розподілу судових витрат на правову допомогу, слід скасувати, як таке, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм процесуального права, та в силу вимог ст. 275 ГПК України ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Оскільки предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22 лише в частині судових витрат, що згідно з нормами Закону України «Про судовий збір» не потребує сплати судового збору за подання відповідної апеляційної скарги, то апеляційним судом не здійснюється розподіл витрат по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги, а відповідна сума може бути повернута з державного бюджету за заявою останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 126, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2022р. у справі № 908/246/22 - скасувати в частині розподілу судових витрат на правову допомогу.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Видачу наказу, на виконання даної постанови, у відповідності до ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.О. Кузнецов