ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 Справа № 917/1193/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Михатило А. В.., розглянувши справу № 917/1193/22

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДІ ГРУП", юридична адреса: вул. Бетонна, 23, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, поштова адреса: а/с №23, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод "СПЕЦЗАЛІЗОБЕТОН", вул. Героїв Чорнобиля, 36, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500

про стягнення 147 530,36 грн заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

28.09.2022 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДІ ГРУП" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод "СПЕЦЗАЛІЗОБЕТОН" простягнення заборгованості за договором поставки №ПР-02-09/1 від 02.09.2022 року у розмірі 147 530 36 грн, в тому числі: 102 079,93грн- сума основного боргу, 10 207,00 грн - штраф, 9 187,49 грн - пеня; 3 288,93 грн- 3% річних, 22 767,01грн інфляційні втрати (вх. № 1297/22).

В обґрунтування позову позивач посилається на не здійснення відповідачем розрахунків за поставлений товар на підставі договору поставки №ПР-02-09/1 від 02.09.2022 року.

Також позивач просив в позовній заяві стягнути на його користь сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою від 03.10.2022 року суд залишив позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДІ ГРУП" без руху та надав позивачу строк 5 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

12.10.2022 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (б/н від 04.10.2022 р.) на виконання вимог ухвали суду від 03.10.2022 року про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до даної заяви, позивачем зазначено вірний код ЄДРПОУ відповідача, а саме: 43673476, а також надано документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви.

Ухвалою від 12.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1193/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст. 167, 184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Копія ухвали від 07.02.2022 була направлена судом на електронні адреси позивача та його представника, що зазначені в позовній заяві (, ) (а. с. 61).

Відповідачеві копія ухвал від 07.02.2022 року, яка направлялися на адресу його місцезнаходження, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Героїв Чорнобиля, 36, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500) повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Також копія даної ухвали направлялась судом на електронну адресу відповідача, що зазначена в договорі поставки №ПР-02-09/1 від 02.09.2022 року - (а. с. 61).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 116, 117 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

З залученого до матеріалів справи листа, у якому відповідачу направлялась копія ухвали суду, вбачається, що даний лист було суду повернуто поштою з поміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі № 917/1193/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки.

Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи. Керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 07.02.2022 року є 28.10.2022 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

02.09.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ГОЛДІ ГРУП» (далі - позивач, продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Світловодський завод «СПЕЦЗАЛІЗОБЕТОН» (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № ПР-02-09/1 (далі - договір) (а. с. 17 - 19).

В укладеному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах і в порядку, визначеному цим договором товар (п. 1.1 договору);

- товари поставляється партіями. Асортимент, кількість, ціна, термін поставки товару визначаються у видаткових накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору);

- розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця (п. 2.1 договору);

- покупець сплачує вартість товару на наступних умовах: 100% вартості товару визначеної в рахунку-фактурі продавця, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання рахунку - фактури, якщо інше не буде обумовлено у відповідних специфікаціях до цього договору. Дата отримання товару - Дата видаткової накладної (п. 2.2 договору);

- загальна сума договору орієнтовно становить два млн. гривень в т.ч. ПДВ - 20%. Загальна сума договору визначається за сумою всіх підписаних специфікацій та/або видаткових накладних та/або виставлених рахунків-фактур (п. 2.5 договору);

- продавець зобов`язується відвантажити, а покупець прийняти товар в терміни, що узгоджені у видаткових накладних та/або специфікаціях до цього договору (п. 3.1 договору);

- товар відвантажується на умовах FCA, склад продавця: Україна, Полтавська область, м. Кременчук, Бетонна, 23, згідно Міжнародних правил тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» (у редакції 2010 року). Сторони можуть обумовити інший порядок поставки, зазначивши про це у відповідних видаткових накладних та/або специфікаціях до цього договору (п. 3.2 договору);

- покупець зобов`язаний належним чином оформити прийняття товару, у т.ч. підписати видаткову накладну, уповноважена особа покупця зобов`язана надати представникам продавця довіреність на отримання товару, пред`явити документ, що посвічує особу уповноважену на отримання товару і передати підписані покупцем відповідні документи продавцю. Товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткової накладної (п. 4.1 договору);

- дата поставки товару зазначається у видаткових накладних на товар (п. 4.2 договору);

- зобов`язання продавця з поставки товару вважається виконаним з моменту підписання покупцем видаткової накладної продавця на такий товар )п. 4.4 договору);

- у випадку невиконання зобов`язань з оплати поставленого товару в строк, що перевищує 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки товару (підписання видаткової накладної), покупець сплачує продавцю штраф у розмірі10% від несвоєчасно сплаченої суми (п. 7.1 договору);

- за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару покупець сплачує продавцю пеню к розмірі 0,2 % від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення (п. 7.2 договору);

- сторони зобов`язані докласти усіх зусиль, щоб всі розбіжності і суперечки, які можуть виникати за цим договором та/або у зв`язку з ним вирішувалися шляхом взаємних переговорів (п. 8.1 договору);

- Усі спори, які сторони не змогли вирішити самостійно, передаються на розгляд до господарського суду з дотриманням загальних умов підсудності (п. 8.3 договору);

- Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до « 31» грудня 2020 року, але в будь-якому разі діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У разі, якщо за 10 днів до дати закінчення терміну дії договору жодна із сторін не направила в письмовій формі повідомлення про розірвання договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії договору, але в будь-якому випадку не більше ніж на два роки (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар (арматура №10, 6м та дріт ВР-3,0 мм) на загальну суму 121 678,00 грн. Вказане підтверджується видатковими накладними №2309/2 від 23.09.2021 року на суму 74 700,00грн, № 2309/3 від 23.09.2021 року на суму 46 978,00грн(а. с. 20, 21).

Поставка, перевезення та отримання товариством з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод "СПЕЦЗАЛІЗОБЕТОН" товару також підтверджується товарно-транспортними накладними товарно-транспортними накладними №2309/2та №2309/3 від 23.09.2021 (а.с. 22, 24).

Позивач зазначає, що відповідач оплатив товар, отриманий по вказаних вище видаткових накладних, частково на суму 19 598,07грн, у зв`язку з цим відповідач заборгував позивачу за поставлений по договору товар 102 079,93 грн.

З метою досудового врегулювання позивач звертався до відповідача із претензією вих. № 2812/2 від 28.12.2021 року (а. с. 24, 25), яка отримана товариством з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод "СПЕЦЗАЛІЗОБЕТОН" 01.02.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 26).

Позивач зазначає, що відповідач відповідь на дану претензію не надав, кошти за поставлений товар не сплатив.

У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати товару, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу за період з 24.09.2021 року по 20.10.2022року 3% річних на суму 3 288,93грн та інфляційні за період з 01.10.2021 року по 31.08.2022 року на суму 22 767,01грн, а також на підставі ст. 230 ГК України та пунктів 7.1, 7.2 договору - пеню за період з 24.09.2021 року по 22.03.2022 року у розмірі 9 187,49 грн та штраф у розмірі 10 207,99 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 102 079,93грн основного боргу, 3 288,93грн 3% річних, 22 767,01 грн інфляційних втрат, 9 187,49 грн пені та 10 207,99 грн 10% штрафу.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме: 2481,00 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази (копії): виписку з ЄДР відносно позивача, витяг №012 з реєстру платників податку на додану вартість, договір поставки № ПР-02-09/1 від 02.09.2020 року; видаткові накладні № 2309/2 та №2309/3 від 23.09.2021 року; товарно-транспортні накладні № 2309/2 та № 2309/3 від 23.09.2021 року; претензію вих. № 2812/2 від 28.12.2021 року; повідомлення про вручення претензії 01.02.2022 року; договір про надання правничої допомоги (витяг) від 01.07.2022 року, ордер №1104976 від 01.07.2022 року.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар в сумі 121 678,00 грн. Дана обставина підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними № 2309/2 та № 2309/3 від 23.09.2021 року та товарно-транспортними накладними № 2309/2 та № 2309/3 від 23.09.2021 (а.с. 20-23).

Відповідач поставлений товар оплатив частково на суму 19 598,07грн, внаслідок чого за ним рахується заборгованість в сумі 102 079,93 грн.

Відповідач доказів сплати суми боргу суду не надав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним договором щодо здійснення ним поставки товару, тоді як відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором не оплатив отриманий товар і заборгованість останнього складає 102 079,93 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 102 079,93 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського Кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. А частина 4 статті 231 Господарського Кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

У пункті 7.1 договору сторони погодили, що у випадку невиконання зобов`язань з оплати поставленого товару в строк, що перевищує 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки товару (підписання видаткової накладної), покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару покупець сплачує продавцю пеню к розмірі 0,2 % від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення.

На підставі наведених положень договору та закону позивач нарахував відповідачу:

- пеню за період з 24.09.2021 року по 22.03.2022 року в сумі 9 187,49 грн,

- штраф у сумі 10 207,99 грн,

- 3 % річних за період з 24.09.2021 року по 20.10.2022 року в сумі 3 288,93 грн,

- інфляційні за період з 01.10.2021 року по 31.08.2022 року в сумі 22 767,01 грн.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені та 3% річних, суд звертає увагу на наступне.

При нарахуванні пені за період з 24.09.2021 року по 22.03.2022 року та 3% річних за період з 24.09.2021 року по 20.10.2022 року позивачем не вірно визначено початок перебігу строку прострочення, а саме без врахування положень ст. 253 ЦК України.

Так, п. 2.2 договору сторони узгодили, що покупець сплачує вартість товару на наступних умовах: 100% вартості товару визначеної в рахунку-фактурі продавця, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання рахунку - фактури, якщо інше не буде обумовлено у відповідних специфікаціях до цього договору. Дата отримання товару - дата видаткової накладної.

Відповідно до змісту видаткових накладних від 23.09.2021 року відповідачу разом з даними накладними була надана рахунок - фактура №9225 від 23.09.2021 року.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настання якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,з якою пов`язано його початок.

Враховуючи умови договору (п.2.2 договору), відповідач мав оплатити вартість товару протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання рахунку - фактури, якщо інше не буде обумовлено у відповідних специфікаціях до цього договору.

Відповідні специфікації до договору зі зміною умов оплати вартості товару у матеріалах справ відсутні.

Виходячи з наведеного, за отриманий товар відповідно до видаткових накладних № 2309/2 та № 2309/3 від 23.09.2021 року відповідач мав розрахуватися до 26.09.2021 року включно, тому прострочення має місце з 27.09.2021 року.

З огляду на вищевикладене, позивачем була нарахована пеня та 3% річних починаючи з 24.09.2021 року необґрунтовано, оскільки було не вірно визначено початкову дату прострочки платежу.

За розрахунком суду, виконаного за допомогою "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій" системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон" пеня на заборгованість у розмірі 102 079,93 грн за період з 27.09.2021 року по 22.03.2022 року складає 9 044,56; 3% річних на заборгованість у розмірі 102 079,93 грн за період з 27.09.2021 року по 20.10.2022 року складає 3 263,76 грн.

Судом також перевірені за допомогою "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій" системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон" розрахунки інфляційних нарахувань та штрафу у розмірі 10% з врахуванням наведених вище положень законодавства, умов договору, вихідних даних та строку їх нарахування та встановлено, що такі розрахунки є арифметично вірними, обґрунтованими та відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають до задоволення у заявленому позивачем розмірі.

Таким чином, всього підлягають до стягнення з відповідача:

- пеня за період з 27.09.2021 року по 22.03.2022 року в сумі 9044,56 грн,

- штраф 10% у сумі 10 207,99 грн,

- 3 % річних за період з 27.09.2021 року по 20.10.2022 року в сумі 3263,76 грн,

- інфляційні за період з 01.10.2021 року по 31.08.2022 року в сумі 22 767,01 грн,

Підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 142,93 грн пені та 25,17 грн 3% річних у суду відсутні.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Загальне правило визначення територіальної юрисдикції викладене у частині 1 статті 27 ГПК України, відповідно до якої позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Приписами ст. 29 ГПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов`язаннями щодо передачі товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що Товар відвантажується на умовах FСА, склад Продавця: Україна, Полтавська область, місто Кременчук, вул. Бетонна, 23, згідно Міжнародних правил тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» (у редакції 2010р.). Сторони можуть обумовити інший порядок поставки зазначивши про це у відповідних видаткових накладних та/або специфікаціях до цього Договору.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за Товар, місце знаходження якого, а також місце відвантаження якого є: Полтавська область, місто Кременчук.

Таким чином, на підставі альтернативної підсудності, позивач правомірно звернувся з даним позовом до господарського суду Полтавської області.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати за поставлений товар і позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 102079,93 грн., пені в сумі 9044,56 грн, 10% штрафу в сумі 10 207,99 грн, 3% річних в сумі 3263,76 грн та інфляційних нарахувань в сумі 22 767,01 грн є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими документально та нормами матеріального права та такими, що підлягають задоволенню.

Підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 142,93 грн пені та 25,17 грн 3% річних у суду відсутні.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо відшкодування витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем надано до суду наступні докази понесення витрат на правничу допомогу: витяг з договору про надання правничої допомоги від 01.07.2022 року та ордер серія ВІ № 1104976 від 01.07.2022 року (а. с. 27 - 29).

Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Позивач зазначає, що ним було отримано професійну правничу допомогу вартістю 20 000,00 грн.

Судом встановлено, що 01.07.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛДІ ГРУП" (клієнт) та адвокатом Остаховим Володимиром Павловичем (адвокат) було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу щодо надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (відзивів, заперечень, відповідей на відзив, клопотань, заяв, претензій, позовних заяв, заяв окремого провадження, апеляційних касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення доказів і позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної владі на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, провадження у справа про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної полій України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органа: органах Державної реєстраційної служби України, органах реєстрації актів цивільного стану, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань, а клієнт, зі своєї сторони, зобов`язується прийняти зазначені послуги і оплатити їх.

У постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 927/728/21 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі №638/7748/18.

У судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Виходячи із системного аналізу положень ч.8 ст. 129, ч.3 ст.126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Відповідно до розділу 2 «Права та обов`язки сторін» договору про надання правничої допомоги від 01.07.2022 року, до обов`язку клієнта відноситься прийняття від адвоката всього виконаного останнім без затримки, згідно з цим Договором та підписання акту прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Однак, у матеріалах справи відсутній Акт приймання-передачі наданих послуг, який за своїм змістом є первинним документом, що підтверджує фактичне надання та прийняття послуг.

Отже, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують фактичне надання правової допомоги, і відповідно - її прийняття.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Однак, при зверненні до суду з позовною заявою позивач надав лише Витяг з договору про надання правничої допомоги від 01.07.2022 року, з якого не вбачається можливості отримати вищезазначену інформацію.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.".

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд бере до уваги, що оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, то представництва позивача адвокатом в суді не було. Крім того, відповідачем до суду відзиву надано не було, та відповідно, позивачем крім позовної заяви та заяви про усунення недоліків позовної заяви ніяких процесуальних документів до суду не подавалось.

Оскільки умовами договору про надання правничої допомоги від 01.07.2022 року не визначено вартість послуг адвоката, суд не може самостійно визначити цю суму.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст.41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Таким чином, суду надано право з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Згідно з ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).

Враховуючи вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено фактичного розміру понесених ним витрат на професійну правову допомогу, пов`язаних із розглядом справи №917/1192/22. Таким чином, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "ГОЛДІ ГРУП" у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Керуючись статтями 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод "СПЕЦЗАЛІЗОБЕТОН" (вул. Героїв Чорнобиля, 36, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500, , ІПН: 73) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДІ ГРУП" (юридична адреса: вул. Бетонна, 23, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, поштова адреса: а/с №23, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, , ІПН: 38) 102 079,93 грн основного боргу, 9 044,56 грн пені, 10 207,99 грн 10% штрафу, 3263,76 грн 3% річних, 22 767,01 грн інфляційних нарахувань та 2 478,19 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення складено та підписано 11.01.2023 р., після виходу судді з відпустки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О. М. Тимощенко