ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023м. ДніпроСправа № 910/8064/16 (904/3954/22)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Спільного українсько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Марком (49008, м. Дніпро, вул. Робоча, 152, ) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича (18030, м. Черкаси, а/с 2992)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" (02140, м. Київ, просп. Петра Григоренка, 43, )

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 179 260,32 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Спільне українсько-німецьке підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Марком в особі ліквідатора арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" в якому просило суду стягнути з відповідача кошти в загальній сумі 179 260,32 грн., з яких: інфляційних втрати - 150 956,06 грн. та 3 % річних - 28 304,26грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк протягом семи днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: - надати докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі - 2688,90грн. Роз`яснено, що у випадку невиконання позивачем вимог суду про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

08.11.2022 представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків, якою усунув недоліки позивної заяви зазначені в ухвалі суду від 07.11.2022.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами. Запропоновано учасникам справи: Відповідачу: - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відповідно до вимог статей 165, 178 ГПК України відзив на позовну заяву, а його копію з додатками надіслати всім учасникам справи; - у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати відповідну заяву у строк протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; - у 10-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив (за наявності) надати суду, а також направити всім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України. Позивачу: - у 10-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати суду, а також направити всім учасникам справи відповідь на відзив з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 166 ГПК України; Учасникам справи: - при поданні заяв по суті справи надати суду докази на підтвердження дати отримання таких заяв від інших учасників для перевірки судом дотримання строку подачі відповідних заяв, а також докази надсилання на адресу інших учасників справи заяв, що подаються до суду.

12.12.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував посилаючись на те, що відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 у справі №910/30420/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" на користь Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість у розмірі 147418 (сто сорок сім тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 03 коп., 54568 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят вісім) грн. 35 коп. пені, 3% річних у розмірі 3975 (три тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 52 коп., 4289 (чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 19 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 6566 (шість тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн. 78 коп.

Відповідач зазначив, що загалом на користь Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" було присуджено 216 817, 87 грн. Рішення суду набуло законної сили 01.04.2016 року. Рішення суду виконано в повному обсязі ТОВ «Метро Кеш енд кері Україна» 12.04.2016 року, копія платіжного доручення додана відповідачем до відзиву.

Таким чином, відповідач зазначає, що заборгованість у розмірі 216 817, 87 грн. була сплачена ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» на користь Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" 12.04.2016 році. Тобто Рішення суду було виконано в повному обсязі, без порушення строків, на підтвердження чого відповідачем надано до суду платіжне доручення № 0410001 від 14.01.2016 року.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що навіть якщо б заборгованість існувала, при здійсненні своїх розрахунків та поданні позовної заяви позивач не взяв до уваги строки позовної давності та здійснив розрахунки своїх позовних вимог за період з 1.04.2016 року по 26.10.2022 року, хоча вся сума заборгованості (216 817,87 грн.) була сплачена 12.04.2016року. Тому у позивача немає права здійснювати нарахування інфляційних та 3% річних на неіснуючу заборгованість (так як рішення суду було виконано в повному обсязі). Судом відзив на позову заяву прийнято до відома.

23.12.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що в якості обґрунтування своїх заперечень Відповідач вказує на те, що рішення господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/30420/15 виконано повністю, що з позиції відповідача підтверджується платіжним дорученням від 12.04.2016року № 23400. Разом з цим, виходячи зі змісту платіжного доручення від 12.04.2016 року № 23400, вбачається, що сума платежу склала: 216 817,87 грн., а призначення платежу сформоване наступне: «оплата за товари згідно договору № 21440 у т.ч. ПДВ )». Вказане призначення платежу підтверджується і банківською випискою ПАТ «Фідобанк» по рахунку № НОМЕР_1 позивача. Тобто позивач вважає, що жодного посилання на рішення господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/30420/15, або ж на наказ про примусове виконання, платіжний документ не містить, водночас в межах справи № 910/30420/15 вирішувався спір щодо невиконання умов договору № 21440/4261 від 01.01.2010 року, а не договору № 21440.

Крім цього позивач зазначив, що рішенням суду стягнуто не лише основну суму боргу, а й пеню, інфляційні втрати, 3 % річних й судовий збір. Тобто, доказів того, що вказаний платіж було здійснено саме на виконання рішення суду, ні сам платіжний документ, ні будь який інший документ не містить. Таким чином, на переконання позивача, поданий платіжний документ не може бути прийнятий як доказ виконання рішення господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/30420/15. Отже, спір що стосується прострочення виконання рішення суду та відповідно стягнення інфляційних втрат та 3% річних є актуальний, на сьогодні не вирішений, тому позовні вимоги на думку позивача мають бути задоволені в повному обсязі.

Щодо твердження відповідача про своєчасність виконання грошового зобов`язання, позивач зазначив, що вказане твердження спростовується тією обставиною, що рішення господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/30420/15 набрало законної сили - 31.03.2016 року. Тобто, у відповідача виникав обов`язок виконати рішення суду з 01.04.2016 року. Однак, на думку позивача, навіть приймаючи до уваги твердження відповідача, про оплату ним коштів 12.04.2016 року, вбачається, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов`язання починаючи з 01.04.2016 і по 12.04.2016 року. Тобто, навіть приймаючи до уваги факт оплати відповідачем коштів 12.04.2016 року, відповідач прострочив оплату коштів.

Щодо вимоги відповідача про застосування позовної давності, позивач зазначив, що відлік позовної давності по стягненню інфляційних втрат починається щомісячно після 10 числа наступного місяця за місяцем нарахування, відповідно по коленій щомісячній інфляційній втраті позовна давність застосовується окремо. Разом з цим, 3 % річних розраховуються також за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, однак нарахування здійснюється за кожний день прострочення. Тобто, за кожний день розрахунку відсотків, позовна давність обчислюється окремо. Позовна заява була подана до суду 27.10.2022 року. Таким чином, позивач вважає, що період нарахування інфляційних втрат та 3 % річних з 27.10.2019 по 27.10.2022 року не підпадає під позовну давність. Судом відповідь на відзив прийнята до відома.

23.12.2022 позивач подав до суду клопотання/заяву про приєднання документів до матеріалів справи. Судом долучено до матеріалів справи подані позивачем докази.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду м. Києва перебувала справа №910/30420/15 за позовом Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" про стягнення заборгованості за договором поставки та надання послуг №21440/4261 від 01.01.2010 у розмірі 374 951,94 грн., пені у розмірі 111 067,96 грн., 3% річних у розмірі 6 595,05 грн. та 6 374,18 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі №910/30420/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" на користь Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість у розмірі 147 418 (сто сорок сім тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 03 коп., 54 568 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят вісім) грн. 35 коп. пені, 3% річних у розмірі 3 975 (три тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 52 коп., 4 289 (чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 19 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 6 566 (шість тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн. 78 коп. Провадження у справі № 910/30420/14 в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 227 533,91 грн. припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України. В іншій частині позову відмовлено.

Отже загальний розмір стягнутих з відповідача коштів складає 216 817,87 грн.

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі №910/30420/15 набрало законної сили, у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Позивач зазначає, що станом на час подання позову, у ліквідатора банкрута відсутні відомості про повне або часткове виконання ТОВ «Метро Кеш Енд Кері» вказаного рішення суду.

Направлена вимога від 28.01.2022 року № 910/8064/16/89 про виконання рішення суду, яка була отримана відповідачем 02.02.2022 року, проігнорована, відповіді не надійшло, рішення суду не було виконане.

27 червня 2022 року на адресу відповідача була направлена вимога від 27.06.2022 року № 910/8064/16/304 про сплату інфляційних втрат та 3 % річних. Вимога була вручена відповідачу 26.07.2022 року.

Водночас, вимога була проігнорована, відповіді не надійшло, інфляційні та 3 % річних не були відшкодовані.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач зазначає, що оскільки в період з 01.04.2016 по 26.10.2022 року відбулось прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 147 418,03 грн., внаслідок чого боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати та 3 % річних за весь період прострочення боргу.

На підставі викладеного позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати за період з 01.04.2016 по 26.10.2022 у розмірі 150 956,06грн. та 3 % річних за період з 01.04.2016 по 26.10.2022 у розмірі 28 304,26 грн.

Таким чином, СУНП у формі ТОВ Марком звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ «Метро Кеш Енд Кері» інфляційних втрат за період з 01.04.2016 по 26.10.2022 у розмірі 150 956,06грн. та 3 % річних за період з 01.04.2016 по 26.10.2022 у розмірі 28 304,26 грн., нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму заборгованості відповідача, стягнутої рішенням Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі №910/30420/15.

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі №910/30420/15 набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством, і встановлені в них обставини не підлягають доведенню згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, якою визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивачем на суму заборгованості стягнутої рішенням Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі №910/30420/15 нараховано 3 % річних та інфляційні втрати за період з 01.04.2016 по 26.10.2022, стягнення яких є предметом спору в даній справі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, або з відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Оскільки стягнення боргу за рішенням суду не є належним виконанням грошового зобов`язання, то до фактичного перерахування грошових коштів позивачу або зміни способу виконання рішення грошове зобов`язання не втрачає свого правового статусу, не змінює походження та підстав виникнення і не припиняється.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, стягувач (кредитор) вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати за період з 01.04.2016 по 26.10.2022 у розмірі 150 956,06грн. та 3 % річних за період з 01.04.2016 по 26.10.2022 у розмірі 28 304,26 грн.

Водночас господарським судом встановлено, що заборгованість, стягнута рішенням Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі №910/30420/15 у загальному розмірі 216 817,87 грн. була сплачена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №23400 від 12.04.2016 року на суму 216817,87 грн.

Посилання позивача на те, жодного посилання на рішення господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/30420/15, або ж на наказ про примусове виконання, платіжний документ не містить, водночас в межах справи № 910/30420/15, господарський суд вважає безпідставними оскільки, доказів наявності між сторонами іншого договору сторонами до суду не подано, при цьому як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду м. Києва від 10.03.2016 року у справі №910/30420/15 з відповідача було стягнуто заборгованість у загальному розмірі 216 817,87 грн., яка і була повністю оплачена відповідачем 12.04.2016 року, відповідно до платіжного доручення №23400.

Отже, правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.04.2016 по 26.10.2022р. відсутні, у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості у повному обсязі.

Отже, вимоги заявлені позивачем щодо нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.04.2016 по 26.10.2022р. є безпідставними, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Щодо нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.04.2016 по 11.04.2016р. (в період існування прострочення боргу), господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Під час розгляду відповідачем було заявлено про пропущення позивачем строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до статті 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України, застосовуються загальні строки позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Як вбачається з позовної заяви, означена заява була передана до поштової установи 27.10.2022, отже позивач звернувся до суду із цим позовом саме 27.10.2022, а відтак, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.04.2016 р. по 11.04.2016р. здійснено позивачем поза межами строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Таким чином, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.04.2016 р. по 11.04.2016р. (період існування простроченого боргу), заявлена поза межами трирічного строку позовної давності, в зв`язку з чим, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233,237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Спільного українсько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Марком в особі ліквідатора арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" в якому просило суду стягнути з відповідача кошти в загальній сумі 179 260,32 грн., з яких: інфляційних втрати - 150 956,06 грн. та 3 % річних - 28 304,26грн.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.01.2023р.

Суддя І.В. Владимиренко