ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/625/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Проскурня Т.В. - адвокат, ордер серії АІ №1265646 від 15.08.2022 (в

режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Енергія"

до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод"

про стягнення 2 503 757,87 грн,

Товариство з обмеженою відповідальністю "А-Енергія" звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про стягнення 2 503 757,87 грн, з яких 1 186 020,00 грн сума основного боргу, 176 445,61 грн інфляційних, 18 553,46 грн 3% річних, 1 122 738,80 грн пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані не належним виконанням з боку Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" умов укладеного між сторонами договору поставки продукції №27/01-2022 від 27.01.2022 в частині проведення розрахунку за отриманий від Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Енергія" товар, в результаті чого утворилась заборгованість, яка є предметом спору.

Ухвалою суду від 25.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 04.10.2022.

27.09.2022 представником позивача в системі "Електронний суд" сформовано заяву з процесуальних питань, щодо судових витрат.

04.10.2022 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог від 04.10.2022, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 2534641,35грн, з яких: 1186020,00грн сума основного боргу, 198828,20грн інфляційних, 23232,55грн 3% річних, 1126560,60грн пені.

Ухвалою суду від 04.10.2022 відкладено підготовче засідання на 10.11.2022.

04.10.2022 в системі "Електронний суд" представником позивача сформовано клопотання про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог.

17.10.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла вищезазначена заява про збільшення позовних вимог в оригіналі.

07.11.2022 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо умов поставки продукції за договором.

Протокольною ухвалою суду від 10.11.2022 заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 10.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/625/22 до судового розгляду по суті на 03.01.2023.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.10.2022, позов просила задоволити в повному обсязі.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та правом участі в судовому засіданні повноважного представника, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 01.12.2022, що міститься в матеріалах справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «А-Енергія» (постачальник/позивач) та Державним підприємством «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (покупець/відповідач) укладено договір поставки продукції №27/01-2022 (а.с.12-15), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупця за його заявками продукцію (далі по тексту "Продукція"), а покупець зобов`язується приймати продукцію і своєчасно проводити оплату на умовах цього договору. Предметом поставки є Продукція, зазначена у п.п.1.1.1 даного договору.

Найменування продукції: паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне ТУ У 20.1-2:2015; паливо котельне коксохімічне ТУ У 24.1-1:2001 (п.п. 1.1.1 договору).

Загальна сума договору складається з сум конкретних партій поставок впродовж періоду дії даного договору. Остаточна загальна сума договору визначається сторонами на підставі даних, зазначених у видаткових накладних по накопичувальній системі (п.п.1.1.6 договору).

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 договору постачальник поставляє продукцію на базисних умовах СРТ місце призначення (склад) покупця: м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38, на підставі тлумачення правил "Інкотермс" у редакції 2010 р. з урахуванням особливостей й умов, зазначених у цьому Договорі. Поставка здійснюється автомобільним транспортом.

Ціна за 1 тону продукції становить 14416,67грн без ПДВ крім того ПДВ 20% з доставкою до місця призначення і зазначається у видаткових накладних та рахунках і може змінюватися залежно від кон`юнктури ринку, збільшення вартості енергоносіїв й/або сировини й матеріалів і т.п. (п.3.1 договору).

Згідно з пунктом 3.2 договору покупець зобов`язаний здійснювати, згідно кожного рахунку, 100% передоплату до моменту завантаження продукції. Остаточний розрахунок між сторонами має бути проведено протягом 3 (трьох) днів від дати поставки.

Згідно з пунктом 3.5 договору за фактом поставок продукції сторони до початку звітного періоду звіряють взаєморозрахунки і наявність необхідної документації, та за результатами перевірки складається відповідний акт, що підписують повноважні представники сторін. У випадку виявлення в ході звіряння взаєморозрахунків розбіжностей між кількістю поставленої Продукції й кількістю оплаченої Продукції, Сторони зобов`язані здійснити необхідні взаєморозрахунки протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання відповідного акту.

Відповідно до пункту 4.1.3 договору претензії щодо якості і кількості продукції приймаються постачальником протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надходження продукції в пункт поставки.

Згідно з умовами п.4.3 документом, що підтверджує передачу продукції на умовах даного договору є видаткова накладна.

Відповідно з п.4.4. договору постачальник надає покупцеві на продукцію наступну документацію:

- рахунок на Продукцію;

- видаткову накладну (акт прийому - передачі);

- транспортну накладну; копію паспорта якості.

За умовами п.5.2 договору у випадку порушення покупцем строків оплати продукції, покупець оплачує постачальникові пеню в розмірі 0,5% (відсотків) від вартості неоплаченої в строк продукції, за кожен день такого прострочення.

Згідно з п.7.1 даний договір набирає чинності з моменту його підписання й діє до 31 грудня 2022 року, за винятком випадку, якщо до моменту закінчення дії договору не проведений остаточний взаєморозрахунок сторін. У цьому випадку дія договору продовжується до остаточного взаєморозрахунку сторін.

На виконання умов договору поставки №27/01-2022 від 27.01.2022 позивачем відповідно до наданих відповідачем заявок, було поставлено продукцію окремими партіями: 01 лютого 2022 року, 08 лютого 2022 року, 19 лютого 2022 року, 23 лютого 2022 року, на загальну суму 1 580 040,00 гри (один мільйон п`ятсот вісімдесят тисяч сорок гривень 00 копійок).

Як зазначив позивач, кожну партію продукції супроводжувала документація згідно з п.4.4 Договору, а саме:

1) поставка від 01 лютого 2022 року на загальну суму 394 020,00 грн: видаткова накладна від 01.02.2022 р. №25, товарно-транспортна накладна від 01.02.2022 р. №Р25; рахунок на оплату від 27.01.2022 р. №16, паспорт якості від 31.01.2022 р. №1-31.01.2022 ;.

2) поставка від 08 лютого 2022 року на загальну суму 397 980.00 грн: видаткова накладна від 08.02.2022 р. №34, товарно-транспортна накладна від 08.02.2022 р. №Р34; рахунок на оплату від 08.02.2022 р. №29; паспорт якості від 07.02.2022 р. №1-07.02.2022;

3) поставка від 19 лютого 2022 року на загальну суму 392 040,00 грн: видаткова накладна від 19.02.2022 р. №53; товарно-транспортна накладна від 19.02.2022 р. №Р53; рахунок на оплату від 19.02.2022 р. №43; паспорт якості від 18.02.2022 р. №1-18.02.2022;

4) поставка від 23 лютого 2022 року на загальну суму 396 000,00 грн: видаткова накладна від 23.02.2022 р. №57; товарно-транспортна накладна від 23.02.2022 р. №Р57; рахунок на оплату від 23.02.2022 р. №46; паспорт якості від 23.02.2022 р. №1-23.02.2022 .

Покупець прийняв поставлену продукцію з відповідним пакетом документів у відповідності з п.п.4.4 Договору, про що свідчать копії видаткових накладних, підписаних з боку покупця (відповідача) без зауважень.

Відповідач частково сплатив вартість отриманого товару на суму 394020,00 грн 24.02.2022, р. Решта - 1 186 020,00 грн залишається неоплаченою і до сьогодні.

Однак відповідач виконав зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар лише частково на суму 394020,00грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі договору поставки №27/01-2022 від 27.01.2022 у розмірі 1186020,00грн, на підставі видаткових накладних №34 від 08.02.2022 на суму 397980,00грн, №53 від 19.02.2022 на суму 392040,00грн., №57 від 23.02.2022 на суму 396000,00грн.

На підтвердження порушення відповідачем зобов`язання по оплаті товару позивач надав акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2022-30.06.2022, підписаний і скріплений печаткою обох сторін (а.с.40).

У зв`язку з наявністю заборгованості позивач надіслав відповідачу претензію за вих.№2022/2807-1 від 28.07.2022 з вимогою про сплату боргу (а.с.41).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що ним належним чином виконано зобов`язання щодо постачання обумовленого сторонами товару, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару не виконав, що стало підставою для звернення до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 2534641,35грн, з яких: 1186020,00грн сума основного боргу, 198828,20грн інфляційних, 23232,55грн 3% річних, 1126560,60грн пені.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №27/01-2022 від 27.01.2022.

Частинами 1,2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару та обов`язок останнього провести розрахунки на суму 1186020,00грн основного боргу підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи зі змісту п.3.2 договору оскільки поставка товару з боку позивача здійснювалась без 100% попередньої оплати, тому розрахунки за отриману партію товару відповідач мав здійснити протягом 3 (трьох) днів від дати поставки.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №24/01-2022 від 27.01.2022, а саме нездійснення останнім оплати за поставлений товар та наявність основного боргу в сумі 1186020,00грн підтверджується наявними у справі доказами.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Енергія" до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 1186020,00грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 1126560,00грн пені (розрахунок - а.с.112) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач при здійсненні розрахунку пені не врахував вимоги п.3.2 договору та ст.253 ЦК України та невірно визначив початок періоду нарахування пені за видатковими накладними з дати поставки товару.

Здійснивши перерахунок пені із врахуванням виявлених помилок, враховуючи вихідні дані позивача, суд встановив, що обґрунтовано заявлена її сума складає 1091009,70грн.

У стягненні 35550,90грн. пені слід відмовити, оскільки у цій частині позовні вимоги є безпідставними.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 23232,55грн 3% річних та 198828,20грн інфляційних втрат (розрахунок - а.с.112-114), суд зазначає наступне.

За статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Позивач при здійсненні розрахунку 3% річних допустив аналогічні помилки, що і при розрахунку пені.

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що обґрунтовано заявлена їх сума складає 22713,09 грн. У стягненні 519,46грн 3% річних слід відмовити, оскільки у цій частині позовні вимоги є безпідставними.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що заявлена позивачем сума не перевищує їх обґрунтований розмір, тому вимога про стягнення 198828,20грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані позивачем докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, позов підлягає частковому задоволенню.

Разом із тим, у позовній заяві Товариство у порядку частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України просить суд зазначити у рішенні суду про здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу до моменту виконання рішення в частині основного боргу, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Згідно з частинами одинадцять та дванадцять статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3% річних на фактичну (не сплачену) суму заборгованості, починаючи з 05.10.2022 до моменту повної оплати заборгованості, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Стосовно нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, інфляційних втрат до моменту виконання цього рішення в частині боргу суд зазначає, що законодавством передбачено право суду зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.

Разом із тим, положеннями Господарського процесуального кодексу України та інших нормативних актів не передбаченого такого права суду стосовно інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав щодо зазначення у рішенні про нарахування таких інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду в частині основного боргу.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (10008, м. Житомир, вул. С.Ріхтера,38, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Енергія" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Почтовий,буд.32,прим. 2, оф. 21, ) - 2 498 570,99 грн, з яких: 1 186 020,00 грн основного боргу, 198 828,20грн інфляційних, 22 713,09 грн 3 % річних, 1 091 009,70 грн пені та 37 478,56 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4.Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 03.01.2023 у справі №906/625/22 нараховувати з 05.10.2022 і до моменту виконання рішення 3% річних на фактичну (не сплачену) суму заборгованості до моменту виконання рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.01.23

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек