ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2023 року м.Дніпро Справа № 904/8744/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередко А.Є., Мороза В.Ф.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 (повне рішення складено 13.10.2022, суддя Красота О.І.) у справі

за позовом Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 8 699 473,97 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Київська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" про стягнення пені у розмірі 3904488,32 грн та штрафу у розмірі 4794985,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №286/1/20/81 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 05.10.2020 в частині повної та своєчасної поставки продукції.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 у даній справі позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" на користь Міністерства оборони України пеню у розмірі 3 904 488,32 грн та штраф у розмірі 4 794 985,65 грн. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону 130 492,11 грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідач не поставив позивачу продукцію у кількості 4 550,00 грн на загальну суму 68 499 795,00 грн у визначений договором строк. Порушення відповідачем строку поставки продукції є підставою для нарахування та стягнення пені у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Відповідачем недоведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Аргументуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на відсутність вини відповідача.

Скаржник наголошує, що як на момент укладення спірного договору так і на момент участі у процедурі закупівель, обставини за вказаним договором були такими, які дозволяли ТОВ "ФІРМА "ФІДЕЯ" в повні мірі та в передбачені строки виконати зобов`язання перед Міністерством оборони України за договором №286/1/20/81.

У зв`язку з невиконанням компанією CORAL ENERGY DMCC своїх зобов`язань за контрактом, визначених специфікацією №27/1, відповідач був позбавлений можливості виконати зобов`язання перед позивачем за спірним договором, у тому числі і з тих причини, що був обмежений в часі для пошуку інших сертифікованих на міжнародному ринку нафтотрейдерів, які б поставляли авіаційне паливо Джет-1 саме тих виробників, яких зазначив відповідач у своїй пропозиції та документи яких надав для підтвердження відповідності цінової пропозиції технічним, якісним, кількісним та іншим вимогам замовника.

Зазначені вище обставини відповідач ніяким чином не міг передбачити на момент укладення договору та участі у процедурі закупівель, оскільки довідався про них лише 07.10.2020 після отримання листа від компанії CORAL ENERGY DMCC.

Висновком Київської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин №1703-4/697 від 21.12.2020 підтверджено настання істотної зміни обставин за договором №286/1/20/81.

Позивачем не доведено, що за наслідками невиконання відповідачем своїх зобов`язань, була нанесена значна або інша шкода позивачу.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що договором встановлена відповідальність за порушення строків постачання продукції, а відповідальність за невиконання договору відсутня; постачальник відповідно до п.11.1 договору забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 3% у грошовому вираженні від суми договору на суму 2 054 993,85 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до непоставки товару п.7.3.2 договору. На думку скаржника, до спірних правовідносин в контексті даного позову необхідно застосовувати п.11.1.3 договору.

З урахуванням виконання відповідачем п.11.1 договору, скаржник вважає, що штрафні санкції, які стягнені на підставі рішення суду першої інстанції надвеликі.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Київської спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Центрального регіону просить апеляційну скарну залишити без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції прокурор зазначає, що обставини порушення контрагентом відповідача своїх зобов`язань за договором поставки, наведені апелянтом в якості відсутності вини відповідача, за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару. Ці обставини мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені відповідачем при укладенні договору з огляді на обізнаність відповідача з технічними умовами товару (продукції) та необхідності для її виробництва відповідної сировини, яка поставляється із-за кордону.

Отримавши лист №CDM-FF/0710/20 від 07.10.2020, яким компанія CORAL ENERGY DMCC повідомила про те, що змушена продовжити строк постачання товару, відповідач повідомив Міністерство оборони України про такі обставини лише 24.12.2020, тобто більше ніж через два місяці.

ТОВ "Фірма "Фідея" звернулось до Київської торгово-промислової палати із запитом про надання висновку про істотну зміну обставин лише 17.12.2020, в той час як кінцевий термін постачання продукції - до 04.11.2020.

Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні" не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів.

Враховуючи, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Щодо тверджень скаржника про надвеликі штрафні санкції, прокурор зазначає, що ТОВ "Фірма "Фідея" не надано доказів і недоведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2022 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду даної апеляційної скарги після надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

09.11.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання доказів сплати судового збору в розмірі 195 738,17 грн, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 14.11.2022 скаржником надано докази усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 10.01.2023 на 15 годин 30 хвилин.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 30.12.2022 постановлено провести судове засідання у справі, призначене на 10.01.2023 на 15 годин 30 хвилин в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засіданні №415а) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

Розпорядженням керівника апарату суду від 09.01.2023 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Коваль Л.А., за наслідком якого для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

10.01.2023 у судове засідання з`явилися прокурор (поза межами приміщення суду) та представник позивача, які надали відповідні пояснення.

Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та не забезпечив у судове засідання явку повноважного представника.

Колегія суддів вважає, що неявка представника скаржника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги .

10.01.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

05.10.2020 між Міністерством оборони України (далі позивач, замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" (далі відповідач, постачальник) укладено договір № 286/1/20/81 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір).

Згідно з п.1.1 договору постачальник зобов`язується постачати у 2020 році нафту і дистиляти (09130000-9) (авіаційний гас) (лот 3: (09131000-6) авіаційний гас (паливо для реактивних двигунів РТ та/або паливо ТС-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1), а саме: паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (JET А-1) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно зі специфікацією, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно зі специфікацією, приведеною у цьому пункті, якою передбачено строк постачання 30 календарних днів з дати підписання договору, в термін до 04.11.2020; кількістю 4 550,00 т; загальна вартість складає 68 499 795,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, Центри забезпечення пальним (далі одержувачі замовника) згідно з рознарядками Міністерства оборони України, що є невід`ємною частиною договору

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна договору становить без ПДВ 57 083 162,50 грн, крім того ПДВ 11 416 632,50 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті, становить 68499795,00 грн, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати.

За умовами п. 4.1 договору розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умовами надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року

Відповідно до п.4.2 договору постачальних зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції комплект таких документів:

4.2.1 рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, яка підписана керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розкладом, то про це зазначається у рахунку-фактурі);

4.2.2 акт приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440);

4.2.3 видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана сторонами із зазначенням одержувачем Замовника фактичної дати надходження продукції;

4.2.4 повідомлення-підтвердження (додаток 12.4 договору), яке оформлюється одержувачем замовника відповідно до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України, що регламентується керівними документами Міністерства оборони України;

4.2.5 акт прийому-передачі продукції (додаток 12.3 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що постачальником продукція постачається на умовах DDP до складу замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розважувальних робіт та збереження в межах термінів, установлених діючими технічними умовами.

Згідно з п.5.2 договору постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, у строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.

Договір вважається виконаним за умови постачання 100% продукції (п. 5.5 договору).

Згідно з пп. 6.2.2 п. 6.2 договору замовник має право контролювати постачання продукції у строки, встановлені договором.

Відповідно до п. 6.3 договору постачальник зобов`язаний:

6.3.1 забезпечити постачання продукції у строки, встановлені договором;

6.3.3 повідомити замовника та одержувача замовника не пізніше ніж за 5 діб про кількість, станцію відвантаження та дату, коли продукція буде представлена для прийняття;

6.3.4 надати продукцію для приймання одержувачу замовника разом з усіма документами, у т.ч. товарно-транспортними накладними (у разі постачання продукції залізничним транспортом залізничними накладними), необхідними для того, щоб прийняти продукцію на умовах цього договору.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором.

За умовами п. 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у розмірах, передбачених п. 7.3 договору.

Відповідно до пп. 7.3.2 п. 7.3 договору за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково сплачується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Нарахування неустойки (пеня, штраф) здійснюється замовником починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару, визначеної Договором, до моменту надходження (постачання) товару, визначеного актом приймання-передачі, у випадках, а саме: при постачанні залізничним транспортом (залізнична станція призначення), документом, що підтверджує поставку товару, є належним чином оформлена залізнична накладна з відміткою про надходження товару; при постачанні автомобільним транспортом (бази, склади замовника, одержувача) датою постачання товару є дата, що зазначена в акті приймання-передачі товару (графа надходження).

Згідно з пп. 7.3.6 п. 7.3 договору неустойка (пеня, штраф) за несвоєчасне постачання товару, яка передбачена п. 7.3.2 договору, нараховується за весь період прострочення.

Відповідно до п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна).

За умовами п. 8.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Згідно з п. 8.4 договору у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати договір.

Якщо обставини, зазначені у п.8.1 договору, будуть продовжуватись більше 30 календарних днів, то кожна із сторін буде вправі розірвати договір повністю або частково і в такому випадку жодна із сторін не буде мати право вимагати від іншої відшкодування можливих збитків.

Сторони можуть бути звільнені від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за договором, якщо доведуть, що невиконання зобов`язань викликано неконтрольованою перешкодою, яка відбулась поза контролем сторін і виникла після укладення договору.

Відповідно до п.10.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору коригування зобов`язань здійснюються на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

Пунктом 10.2 договору передбачено, що після закінчення терміну дії договору продукція, визначена у п. 1.1, не підлягає постачанню замовнику та не буде прийнята одержувачем замовника за цим договором. Комплект документів, визначений п.4.2, замовником не приймається та повертається постачальнику без реалізації.

Згідно з п.11.1 договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 3% у грошовому вираженні від суми договору (платіжне доручення від 02.10.2020 № 7812 на суму 2 054 993,85 грн).

Відповідно до пп.11.1.1 договору за письмовим зверненням постачальника замовник повертає постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, крім випадків, передбачених п. 11.1.3.

Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та відповідності технічним вимогам продукції у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень цього договору (пп. 11.1.2 договору).

За умовами пп.11.1.3 договору замовник не повертає забезпечення виконання зобов`язань постачальнику за цим договором та стягує це забезпечення направленням вимоги до банку-гаранта про сплату грошової суми і стягує безвідсотковий грошовий депозит при настанні однієї або декількох таких умов: за порушення постачальником строків та/або кількості, та/або якості поставленої продукції, передбачених умовами договору; за відмову постачальника від виконання цього договору; розірвання цього договору замовником з підстав невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

Порядком приймання продукції (додаток № 12.1 до договору), зокрема передбачено:

- п.1 прийняття продукції за кількістю та якістю (за встановленим документами) здійснюється одержувачем замовника в присутності представника постачальника та оформлюється актом, який складає одержувач замовника у термін до 3 діб після прибуття продукції до місця поставки. Належним чином оформлені документи, зазначені у п. 4.2 договору, є підтвердженням прийняття продукції.

- п. 2 Одержувач замовника може відкласти приймання продукції за кількістю та якістю, доки постачальник не надасть документи, що підтверджують кількість та якість поставленої продукції.

- п.3 Прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання-передачі є підтвердженням приймання продукції.

Додатковою угодою № 1 від 20.10.2020 до договору сторони внесли зміни у додаток №12.2 до договору щодо рознарядки на постачання відповідачем палива авіаційного для газотурбінних двигунів Джет А-1 (JET А-1).

Прокурор зазначає, що відповідач не поставив позивачу продукцію згідно з рознарядкою, узгодженою сторонами у додатковій угоді №1 від 20.10.2020 до договору, як у визначений договором строк (04.11.2020), так і до закінчення терміну дії договору (31.12.2020).

У зв`язку з цим позивач надіслав відповідачу претензію за № 286/9/8665 від 27.11.2020 щодо сплати штрафних санкцій за порушення строку поставки продукції .

Відповідач відповіді на претензію не надав, вимогу не виконав, що і є причиною виникнення спору.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Звернення прокурора з позовом у визначених законом порядку передбачено статтею 53 Господарського процесуального кодексу України. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з частинами 1, 3 якої представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Зокрема, представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу, зокрема, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Тобто прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Звернення прокурора до суду з даним позовом зумовлено тим, що Міністерство оборони України, як уповноважений центральний орган виконавчої влади, не вживає заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави та, незважаючи на порушення відповідачем строків поставки продукції, з позовом до суду щодо стягнення з відповідача передбачених законодавство та умовами договору штрафних санкцій не звернувся.

В підтвердження обставин бездіяльності прокурором надано листи Міністерства оборони України №298/5/2692 від 23.09.2021 та №298/5/3067 від 23.10.2021, в яких у відповідь на листи керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону №16/1842 вих21 від 15.09.2021 та №16/2177 вих.21 від 21.10.2021 повідомлено, що у зв`язку із значною завантаженістю позовна робота про стягнення сум штрафних санкцій (пеня, штраф) за договором №286/1/20/81 від 05.10.2020 не проводилась.

Колегія суддів вважає, що листами №16/1842 вих21 від 15.09.2021 та №16/2177 вих.21 від 21.10.2021 прокурор фактично надав можливість компетентному органу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, а листами №298/5/2692 від 23.09.2021 та №298/5/3067 від 23.10.2021 Міністерство оборони України підтвердило свою бездіяльність та відсутність у подальшому наміру самостійного звернення до суду з відповідним позовом в інтересах держави.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про підтвердження правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі компетентного органу та здійснення такого захисту в спірних правовідносинах, оскільки прокурор виконав свою субсидіарну роль, замінивши в судовому провадженні відповідний державний орган, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін виникли за договором №286/1/20/81 від 05.10.2020, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 4 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Частинами 1,2 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням п.1.1 договору, граничним строком поставки продукції у кількості 4 550 тн на суму 68499795,00 грн є 04.11.2020.

В порушення умов договору відповідач не поставив позивачу продукцію у визначений договором строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої ст.193, частини першої 1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пп. 7.3.2 п. 7.3 договору за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково сплачується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Нарахування неустойки (пеня, штраф) здійснюється замовником починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару, визначеної Договором, до моменту надходження (постачання) товару, визначеного актом приймання-передачі, у випадках, а саме: при постачанні залізничним транспортом (залізнична станція призначення), документом, що підтверджує поставку товару, є належним чином оформлена залізнична накладна з відміткою про надходження товару; при постачанні автомобільним транспортом (бази, склади замовника, одержувача) датою постачання товару є дата, що зазначена в акті приймання-передачі товару (графа надходження).

Згідно з пп.7.3.6 п.7.3 жоговору неустойка (пеня, штраф) за несвоєчасне постачання товару, яка передбачена п. 7.3.2 Договору, нараховується за весь період прострочення.

Прокурор нарахував та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за загальний період з 05.11.2020 по 31.12.2020 у розмірі 3 904 488,32 грн та штраф у розмірі 4794985,65 грн.

Перевіривши наданий прокурором розрахунок пені та штрафу, суд апеляційної інстанції вважає, що цей розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Встановивши наведені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3904488,32 грн та штрафу у розмірі 4794985,65 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо відсутності його вини у несвоєчасній поставці продукції.

За приписами ч.ч.1,2 ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями (стаття 96 Цивільного кодексу України).

Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з позивачем державний контракт на постачання продукції для державних потреб оборони, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є 04.11.2020, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. Тобто відповідач, підписавши спірний договір, погодив усі істотні умови цього договору, зокрема щодо кінцевої дати поставки товару.

Отже, невиконання компанією CORAL ENERGY DMCC своїх зобов`язань за контрактом, визначених специфікацією №27/1, не звільняє відповідача від належного виконання господарського зобов`язання за спірним договором щодо своєчасної поставки продукції. Ці обставини мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені відповідачем при укладенні спірного договору з огляду на його обізнаність з технічними умовами товару (продукції) та необхідності для її виробництва відповідної сировини, яка поставляється із-за кордону.

При цьому колегія суддів враховує, що отримавши лист №CDM-FF/0710/20 від 07.10.2020, яким компанія CORAL ENERGY DMCC повідомила про те, що змушена продовжити строк постачання товару, відповідач повідомив Міністерство оборони України про такі обставини лише 24.12.2020, тобто майже через 2 місяці після закінчення строку поставки - до 04.11.2020.

Щодо посилання відповідача на висновок Київської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин №1703-4/697 від 21.12.2020, яким, на його думку, підтверджено настання істотної зміни обставин за договором №286/1/20/81, суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Водночас, Закон України "Про торгово-промислові палати України" не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договорів (зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.12.2020 у справі №910/11888/19, від 21.09.2021 у справі № 910/10618/20).

Таким чином, місцевим господарським судом обґрунтовано не враховано висновок Київської торгово-промислової палати № 1703-4/697 від 21.12.2020 про істотну зміну обставин.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин п.11.1.3 договору, якою передбачено, що замовник не повертає забезпечення виконання зобов`язань постачальнику за цим договором та стягує це забезпечення направленням вимоги до банку-гаранта про сплату грошової суми і стягує безвідсотковий грошовий депозит при настанні однієї або декількох таких умов: за порушення постачальником строків та/або кількості, та/або якості поставленої продукції, передбачених умовами договору; за відмову постачальника від виконання цього договору; розірвання цього договору замовником з підстав невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

Разом з цим, відповідальність за порушення строків постачання продукції передбачена у п.7.3.2 договору.

Отже, приймаючи до уваги, що предметом спору у даній справі є стягнення неустойки за порушення строків постачання продукції, судом першої інстанції правомірно застосовано до спірних правовідносин п.7.3.2 договору.

Щодо посилання скаржника про наявність підстав для зменшення неустойки, апеляційний господарський суд враховує таке.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно до положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

У даному випадку відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення пені. При цьому розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача є співрозмірним з порушенням.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованих пені та штрафу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 у справі №904/8744/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 16.01.2023.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

В.Ф.Мороз