ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2023 Справа № 917/1157/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Михатило А. В., розглянувши справу № 917/1157/22

за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод", вул. Теплична, 13, с. Новопілля, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53003,

до відповідача Приватного підприємства "Діадема", вул. Гоголя, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39605

про стягнення 96 447,93 грн заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Полтавської області 22.09.2022 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" до відповідача Приватного підприємства "Діадема" про стягнення 96 447,93 грн за договорами поставки №04/8 від 04.08.2021 року, в тому числі: 72 097,60грн основного боргу, 11 702,27 грн пеня, 1 255,93грн 3% річних, 11 392,13грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на не здійснення відповідачем розрахунків за поставлений товар.

Також позивач просив в позовній заяві стягнути на його користь сплачений судовий збір в розмірі 2 481,00 грн.

Ухвалою від 26.09.2022 року суд залишив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" без руху та надав позивачу строк 5 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

30.09.2022 року на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вих. № 181-Ю від 27.09.2022 р.) на виконання вимог ухвали суду від 26.09.2022 року про залишення позовної заяви без руху. Згідно відмітки, проставленої особою, відповідальною за приймання електронної кореспонденції у суді, дане клопотання не скріплене ЕЦП (не підписане) (а. с. 60 64).

05.10.2022 року на адресу суду засобом поштового зв`язку від позивача надійшла аналогічна заява про усунення недоліків позовної заяви (вих. № 181-Ю від 27.09.2022 р.) на виконання вимог ухвали суду від 26.09.2022 року про залишення позовної заяви без руху (а. с. 65 71).

Відповідно до даної заяви, позивачем надано суду відомості, що заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися, зазначено інформацію щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також підтверджено, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою від 06.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1157/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст. 167, 184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Копія ухвали від 06.10.2022 була отримана відповідачем 17.10.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 76).

Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

04.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" (далі - позивач, постачальник) та Приватним підприємством "Діадема" (далі відповідач, покупець) укладено договір поставки № 04/8 (а.с. 12 - 13).

В укладеному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- у порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати продукцію асортимент, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість яких визначена сторонами у видаткових накладних, які є додатками до цього договору і становлять його невід`ємну частину (надалі іменується «товар») (п. 1.1. договору);

- ціна одиниці виміру товару, асортимент товару та ціна за одиницю товару визначаються сторонами у видаткових накладних, яка є невід`ємною частиною договору (п. 2.1 договору);

- загальна вартість кожної партії товару визначається у рахунках фактурах на підставі заявок до даного договору (п. 2.2 договору);

- загальна вартість договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма заявками до даного договору, що отримані покупцем у відповідності до витратних накладних (п. 2.4 договору);

- на підставі погоджених сторонами заявок, а також на підставі інших документів згідно п. 3.3 договору, покупець формує для покупця рахунок на оплату для кожної конкретної поставки товару (п. 2.5 договору);

- в рахунку на оплату товару зазначається постачальником, зокрема асортимент товару, кількість, загальна вартість та, у разі письмової згоди сторін, витрати на транспортування (п. 2.6 договору);

- рахунок на оплату, направлений постачальником покупцю, є дійсним протягом 10 (десяти) банківських днів (п. 2.7 договору);

- оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі (п. 3.2 договору);

- розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі належним чином оформлених актів приймання-передачі товару та/або товарно транспортних (видаткових) накладних (залежно від умов поставки товару) постачальника (п. 3.3 договору);

- відстрочка платежу за товар не повинна перевищувати 14 календарних днів (п. 3.4 договору);

- поставка товару здійснюється на підставі замовлень (заявок) покупця, форма яких встановлена постачальником, викладених в письмовому вигляді на електронну пошту, особисто чи по телефону. Адреси електронної пошти сторін повинні бути погоджені та відомі обом сторонам (п. 4.1 договору);

- партією товару вважається обсяг товару, погоджений сторонами в одній заявці на одну дату поставки та в один пункт призначення, якщо інше не вказано в самій заявці (п. 4.4 договору);

- поставка товару здійснюється постачальником окремими партіями автомобільним чи іншим транспортом за реквізитами покупця, якщо інше не вказано в заявках на поставку кожної партії товару. За домовленістю сторін постачання товару може здійснюватися транспортом покупця (конкретизується в заявках до договору) (п. 4.5 договору);

- поставка товару, за домовленістю сторін, може здійснюватися на умовах ЕХW (передано на складі постачальника) або на умовах СРТ (перевезення сплачено до місця, вказаного покупцем) згідно міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року (конкретизується в заявках до договору). Строк поставки кожної окремої партії товару визначається в заявках на товар, але не повинна перевищувати 2 календарних днів з моменту підписання сторонами заявки на поставку партії товару, якщо інше не обумовлено договором. Строк поставки обчислюється з моменту оплати за товар у разі постачання товару на умов попередньої оплати (п. 4.6 договору);

- право власності на товар та ризики виникають у покупця в момент передачі товару покупцю, що фіксується накладною про приймання товару або актом приймання передачі товару. Ризик пошкодження товару при розвантаженні у пункті призначення покупця при поставці товару на умові СРТ несе покупець (п. 5.4 договору);

- по закінченню відповідного місяця поставки товару постачальник направляє покупцю два примірники, підписаного керівником та головним бухгалтером постачальника, оригіналу акту звірки взаємовідносин та розрахунків по всьому товару, який було відвантажено за минулий місяць. Отримавши акт звірки керівник та головний бухгалтер покупця звіряють зазначену інформацію з погодженими заявками й оформленими накладними, зазначивши власну інформацію, а один примірник направляють (повертають) постачальнику (поштою або кур`єром) у триденний термін з дня отримання акту звірки. Якщо у тридцятиденний термін з моменту відправки акту звірки, покупець не підписав та не надіслав постачальнику акт звірки, то цей акт вважається таким, що прийнятий покупцем в редакції постачальника (п. 5.5 договору);

- у разі потреби представник покупця, уповноважений довіреністю на отримання від постачальника товару, передає оригінал своєї довіреності, яка надає йому право отримувати товар від постачальника при наступній поставці та підписує особисто оригінали ТТН за попередню поставку, якщо сторони не погодять інше (п. 5.6 договору);

- у всіх інших питаннях щодо прийому-передачі товару, які не врегульовані даним договором, сторони керуються інструкціями про порядок прийому продукції виробничо технічного призначення та товарів народного споживання по якості та кількості П7 та П6 (п. 5.7 договору);

- за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань по даному договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 7.1 договору);

- даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріпленням печатками сторін і діє до 31.12.2021 року (п. 9.1 договору);

- якщо жодна із сторін не підтвердила письмово припинення дії цього договору у строк не менший за 30 календарних днів до дати такого припинення він вважається продовженим на наступний календарний рік та на тих самих умовах (п. 9.2 договору);

- сторони домовилися, що всі документи (підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками), які стосуються даного договору і передані засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою мають силу оригіналу до передачі оригіналів другій стороні (п. 10.4 договору);

- всі спори між сторонами, що витікають із даного договору та по яких не було досягнуто згоди шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку у господарському суді в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 10.5 договору);

- у випадку неможливості виконання в строк своїх зобов`язань по цьому договору, додатках до нього з будь-яких причин, сторона, яка не може виконати в строк своє зобов`язання (поставити товар чи оплатити товар), повинна негайно повідомити про загрозу порушення строків іншу сторону, з метою мінімалізації збитків іншої сторони (п. 10.6 договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними № 314 від 25.01.2022 на суму 27 919,44 грн (з ПДВ) та № 548 від 0702.2022 року на суму 45 206,00грн (з ПДВ) (а. с. 14 -15).

Позивач зазначає, що відповідач не оплатив товар, отриманий по вказаних вище видаткових накладних.

У зв`язку з цим відповідач заборгував позивачу за поставлений по договору товар 72 097,60 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із претензією за вих. № 160-Ю від 15.08.2022 (а. с. 16), разом з якою було направлено акт звірки (а. с. 23 24). Дане направлення підтверджується описом вкладення до цінного листа від 16.08.2022 року та поштовою накладною № 9284 від 16.08.2022 року, копії яких наявні в матеріалах справи (а. с. 22).

Позивач зазначає, що відповідач відповідь на дану претензію не надав, кошти за поставлений товар не сплатив.

У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати товару, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних на суму 1 255,93 грн та інфляційні на суму 11 392,13 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача пеню на загальну суму 11 702,27 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 72 097,60 грн основного боргу, 1 255,93 грн 3% річних, 11 392,13 грн інфляційних втрат, також 11 702,27 грн пені.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме: 2481,00 грн судового збору.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази (копії): договір поставки № 04/8 від 04.08.2021 року, видаткові накладні: №314 від 25.01.2022 року та № 548 від 07.02.2022 року, претензію № 160-Ю від 15.08.2022 року, докази направлення претензії на адресу відповідача: поштова накладна № 284 від т16.08.2022 року та опис вкладення у цінний лист від 16.08.2022 року; акт звірки взаємних розрахунків; виписка з ЄДР відносно позивача; витяг № 027 з реєстру платників податку на додану вартість, протокол № 6 загальних зборів учасників ТОВ «Новопільський молокозавод», наказ (розпорядження) № ДКА00000026 про прийняття на роботу від 10.06.2021 року, довідка про відкриття рахунку № 220104SU18353002 від 04.01.2022 року, статут ТОВ «Новопільський молокозавод».

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними 314 від 25.01.2022 року на суму 27 919,44 грн (з ПДВ) та № 548 від 07.02.2022 року на суму 45 206,00 грн (з ПДВ) (а. с.14, 15).

Відповідач за поставлений товар належним чином не розрахувався, внаслідок чого за ним рахується заборгованість в сумі 72 097,60 грн.

Відповідач доказів сплати суми боргу суду не надав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним договором щодо здійснення ним поставки товару, тоді як відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором не оплатив отриманий товар і заборгованість останнього складає 72 097,60 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 72 097,60 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що за ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку з оплати товару, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати:

- по сумі прострочення 27 919,44 грн (видаткова накладна № 314 від 25.01.2022 року) за період з 08.02.2022 року по 31.07.2022 року - 4666,78 грн;

- по сумі прострочення 45 206,00 грн (видаткова накладна № 548 від 07.02.2022 року) за період з 01.03.2022 року по 31.07.2022 року - 6 725,35 грн.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, суд звертає увагу на наступне. При нарахуванні інфляційних втрат за період з 08.02.2022 р. по 31.07.2022 р. на суму 27 919,44 грн позивачем не вірно визначено початок перебігу строку прострочення, а саме без врахування положень ст. 253 ЦК України.

Відповідно до п. 3.4 договору, відстрочка платежу за товар не повинна перевищувати 14 календарних днів.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настання якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За отриманий товар відповідно до видаткової накладної № 314 від 25.01.2022 року на суму 27 919,44 грн відповідач мав розрахуватися до 08.02.2022 року включно, тому прострочення має місце з 09.02.2022 року.

Таким чином, позивач нарахував інфляційні нарахування починаючи з 08.02.2022 року необґрунтовано, оскільки вимога з оплати поставленого товару на той момент ще не настала.

За розрахунком суду (здійсненого за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон") за період з 09.02.2022 року по 31.07.2022 року інфляційні втрати складають 4 666,78грн, що відповідає сумі, яку просить стягнути позивач.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат по сумі прострочення 45 206,00 грн (видаткова накладна № 548 від 07.02.2022 року) за період з 01.03.2022 року по 31.07.2022 року у розмірі 6 725,35грн, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства.

Отже, загальна сума інфляційних втрат становить 11 392,13 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку з оплати товару, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України також нарахував відповідачу 3 % річних:

- по сумі прострочення 27 919,44 грн (видаткова накладна № 314 від 25.01.2022 року) за період з 08.02.2022 року по 12.09.2022 року - 497,96 грн;

- по сумі прострочення 45 206,00 грн (видаткова накладна № 548 від 07.02.2022 року) за період з 21.02.2022 року по 12.09.2022 року - 757,97 грн.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення 3% річних, суд звертає увагу на наступне.

При нарахуванні 3% річних за два вказаних періоди, позивачем також не вірно визначено початок перебігу строку прострочення, а саме без врахування положень ст. 253 ЦК України.

За отриманий товар відповідно до видаткової накладної № 314 від 25.01.2022 року на суму 27 919,44 грн відповідач мав розрахуватися до 08.02.2022 року включно, тому прострочення має місце з 09.02.2022 року.

За отриманий товар відповідно до видаткової накладної № 548 від 07.02.2022 року на суму 45 206,00 грн відповідач мав розрахуватися до 21.02.2022 року включно, тому прострочення має місце з 22.02.2022 року.

Таким чином, позивач нарахував 3 % річних починаючи з 08.02.2022 року та з 21.02.2022 року необґрунтовано, оскільки вимоги з оплати поставленого товару на той момент ще не настала.

За розрахунком суду (здійсненого за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон") 3% річних:

- від простроченої суми у розмірі 27 919,44 грн (видаткова накладна № 314 від 25.01.2022 року) за період з 09.02.2022 року по 12.09.2022 року складають 495,67 грн;

- від простроченої суми у розмірі 45 206,00 грн (видаткова накладна № 548 від 07.02.2022 року) за період з 22.02.2022 року по 12.09.2022 року складають 754,26 грн.

Отже, загальна сума 3% річних становить 1 249,93 грн.

Підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 6,00 грн 3% річних у суду відсутні.

Відносно вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 11 702,27 грн суд зазначає наступне.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як встановлено матеріалами справи, сторони в укладеному договорі не визначили відповідальності покупця за прострочення оплати поставленого товару.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачали лише оплату постачальника покупцю пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Таким чином, оскільки умовами укладеного договору нарахування пені не передбачено, то заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його користь пені у сумі 11 702,27 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 72 097,60 грн основного боргу, 1 249,93 грн 3% річних та 11 392,13 грн інфляційних втрат обґрунтовані, відповідачем не спростовані та не заперечуються, підтверджуються наявними доказами та підлягають задоволенню.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 11 702,27 грн та 3% річних у розмірі 6,00 грн слід відмовити.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Діадема" (вул. Гоголя, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, , р/ НОМЕР_1 в ПАТ «МТБ Банк», МФО 328168, ІПН 55) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" (вул. Теплична, 13, с. Новопілля, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53003, код ЄДРПОУ 42257917, р/ НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ІПН 83) 72 097,60 грн основного боргу, 1 249,93 грн 3% річних, 11 392,13 грн інфляційних втрат та 2 179,82 грн судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення складено та підписано 09.01.2023 р. (після виходу судді з відпустки).

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О. М. Тимощенко