ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.01.2023 м. ДніпроСправа № 904/3001/22

За позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал", м. Дніпро

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Малега С.О., адвокат

Від третьої особи: Хохленко А.О., адвокат

С У Т Ь С П О Р У:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить:

в рахунок часткового погашення простроченої заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" перед Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" зі сплати винагороди за Кредитним договором № КП461-Г від 20.03.2011 в сумі 12 702 721,32грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № КП461-Г-ДИЗ від 19.12.2012, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , будинок 35т, квартира 39в, шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону України "Про іпотеку".

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" умов кредитного договору №КП461-Г від 20.03.2011 щодо сплати винагороди за користування кредитом, в сумі 12 702 721,32 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що:

- основне зобов`язання за кредитним договором було погашено ТОВ "Істейтглобал" в повному обсязі;

- додатковою угодою від 25.07.2016 до кредитного договору сторони змінили кінцевий термін повернення кредиту та встановили новий строк його повернення 31.07.2016, що призвело до зміни формули для розрахунку додаткової винагороди та значного збільшення обсягу відповідальності поручителя, на яку ОСОБА_2 (іпотекодавець) не розраховував під час укладення договору іпотеки. Тобто, сторони самостійно визначили додаткову плату, що збільшує обсяг прав поручителя та є підставою припинення договору поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України;

- винагорода банку не входить до складу основного зобов`язання, а є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому такі пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними;

- відповідач є добросовісним набувачем спірного майна на підставі договору дарування квартири від 24.10.2017; право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017. На момент укладення договору дарування квартира не перебувала під арештом чи забороною, в судовому спорі та під заставою.

Відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 31.05.2022 по справі № 750/9652/20, якою було відмовлено в задоволенні позову про звернення стягнення на майно; постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/73/17, в якій наведено висновок про те, що внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки; постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.202 у справі № 610/1030/18, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17;

- просить застосувати позовну давність до спірних відносин, вважає, що право звернення позивача до суду виникло 01.08.2016 та закінчується 01.08.2019.

Третя особа письмових пояснень до позову не надала.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2022 справу № 904/3001/22 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2022 зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надіслати на адресу господарського суду інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

03 жовтня 2022 року від Департаменту до суду надійшла відповідь на запитувану інформацію, повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 позовну заяву залишено без руху, Акціонерному товариству Комерційному банку "Приватбанк" запропоновано протягом семи днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: направити позовну заяву з додатками на адресу відповідача, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), надати до суду належні докази направлення (фіскальний чек та опис вкладення).

12 жовтня 2022 року від позивача на виконання вимог ухвали суду до господарського суду надійшла заява та долучено відповідні докази.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.11.2022. З 08.11.2022 оголошувалась перерва до 30.11.2022, з 30.11.2022 до 12.12.2022.

В додаткових поясненнях до позовної заяви, які надійшли до суду 12 грудня 2022 року, позивач посилається на те, що сторони погодили умови договору щодо сплати винагороди та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів законодавства. Боржник заперечень щодо викладених у п. 4.7 кредитного договору умов оплати за встановленою формулою ні під час уклинення договору, ні під час підписання додаткової угоди від 25.07.2016, якою змінювалася формула розрахунку винагороди, не висловлював, питання про зміну умов договору не порушував. Тобто боржнику була зро зуміла формула розрахунку винагороди як під час укладення кредитного договору, так і під час укладення додаткової угоди від 25.07.2016. Незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди, на стадії її примусового стягнення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання додаткових угод до договору, після виконання умов щодо сплати відсотків та тіла кредиту, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, в тому числі і під час розгляду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки суперечать принципам цивільного, господарського законодавства та зобов`язального права.

Щодо пропущення строку позовної давності позивач зазначає, що термін повернення кредиту, передбачений пунктами А.3, 1.2 кредитного договору та додатком №1 до кредитного договору, змінено на підставі абз.5 п.2.3.2 кредитного договору та визначено новий - 08.08.2022, та до цієї дати банк вимагав виконати встановлене пунктом кредитного договору зобов`язання зі сплати винагороди за користування кредитом. Таким чином, перебіг позовної давності починається не з дати порушення умов договору застави та/або кредитного договору, а обумовлений вищезазначеним терміном повернення винагороди за користування кредитом - 08.08.2022.

20 грудня 2022 року до господарського суду надійшли заперечення на додаткові пояснення мотивовані тим, що в матеріалах справи відсутні докази направлення банком відповідачу письмової вимоги про порушення основного зобов`язання та вимоги про усунення такого порушення. Невиконання цієї вимоги є доказом того, що вимоги ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодержателем не виконані та підстави задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. А тому у позові слід відмовити в повному обсязі.

Щодо долученого позивачем висновку № 009-21 від 07.10.2021, виготовленого ПП "Консалтигова група "Агро - Експерт". Предметом висновку експерта було дослідження обставин, які не входять до предмета доказування в даній справі. Із вступної частини висновку експерта вбачається, що на дослідження було надано кредитні договори від 26.12.2011, № О030Г/С, від 18.10.2013№ DNHSLI0434, від 26.02.2014 №DNHSLI582. Слід зазначити, що вказані договори будь-яким чином не пов`язані ні з позичальником, ні з іпотекодавцем, ні з відповідачем, а взагалі укладені з іншою юридичною особою. На думку відповідача, наданий позивачем висновок експерта не містить обов`язкових положень, передбачених ст. 98 ГПК України, а тому не може прийматись судом до уваги при дослідженні доказів по справі.

У судовому засіданні, яке відбулось 10.01.2023 представником третьої особи було заявлено усне клопотання про залишення позовної заяви без руху, з підстав не сплати судового збору в повному обсязі. Клопотання мотивовано тим, що загальна сума заборгованості, яка визначена в позовній заяві складає 25253565,75грн, а судовий збір сплачено до суду виходячи із заявленої суми 12702 721,32грн. Позивачем навмисно занижені позовні вимоги щодо сплати заборгованості.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 350 розмірів мінімальної заробітної плати. Ставкою судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру є 1 розмір мінімальної заробітної плати.

За змістом частини 2 статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Статтями 162 та 163 ГПК України передбачено, що у позовній заяві має зазначатися ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, яка оспорюється за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безакцептному (безспірному) порядку.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 по справі №907/9/17).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці в межах суми 12702721,32грн. Судовий збір за розгляд цієї позовної вимоги становить 190540,82грн, що й було сплачено позивачем.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення усного клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статями 162, 216, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні усного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" про залишення позовної заяви без руху - відмовити.

Ухвала набирає законної сили - 10.01.2023 та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складений 13.01.2023.

Суддя Н.М. Євстигнеєва