ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" січня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/739/22
Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,
розглянув матеріали заяв ПП "Пересувна механізована колона №19" та ТОВ "ДБК БУД" про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом: Приватного підприємства "Пересувна механізована колона №19"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК БУД"
про: стягнення 822 624,50 грн.
секретар судового засідання: С.Коваль;
від позивача: О.Хомич;
від відповідача: не з`явився;
27 грудня 2022 року ПП "Пересувна механізована колона №19" подано до Господарського суду Рівненської області заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 32 000,00 грн.
Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року вказану заяву прийнято до розгляду, розгляд якої призначено на 05 січня 2023 року.
29 грудня 2022 року ТОВ "ДБК БУД" подано до суду заяву про стягнення витрат понесених відповідачем на правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн.
Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року вказану заяву прийнято до розгляду, розгляд якої призначено на 05 січня 2023 року.
05 січня 2023 року позивачем подано заяву про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
05 січня 2023 року відповідачем подано заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В судовому засіданні представник позивача підтримав свою заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та просив суд відмовити в задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, водночас подав заяву про проведення судового засідання без його участі.
Розглянувши заяви ПП "Пересувна механізована колона №19" та ТОВ "ДБК БУД" про ухвалення додаткового рішення суд вважає за необхідне відзначити наступне.
Приватне підприємство "Пересувна механізована колона №19" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК БУД" про стягнення 982 624,50 грн, з яких: 153 990,00 грн вартості поставленого товару неналежної якості, 449 305,00 грн вартості непоставленого товару, 79 329,50 грн штрафу, 300 000,00 грн упущеної вигоди.
15 листопада 2022 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача 822 624,50 грн, з яких: 153 990,00 грн вартості поставленого товару неналежної якості, 289 305,00 грн вартості непоставленого товару, 79 329,50 грн штрафу, 300 000,00 грн упущеної вигоди.
Вказана заява аргументована частковою сплатою відповідачем заборгованості, та задоволена судом.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК БУД" на користь Приватного підприємства "Пересувна механізована колона №19" 153 990,00 грн вартості переданого неналежної якості товару, 289 305,00 грн вартості оплаченого та непоставленого товару (попередньої оплати), 79 329,50 грн штрафу та 7 839,37 грн судового збору. У задоволенні вимог про стягнення 300 000,00 грн збитків відмовлено.

Після проголошення вступної та резолютивної частини рішення позивачем та відповідачем подано заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до правил частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У своєму позові позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на надання правової допомоги складає 30 000,00 грн.

У своєму відзиві на позов відповідач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на надання правової допомоги складає 60 000,00 грн.

Згідно з нормами частини 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішення суду першої інстанції у справі ухвалено 22 грудня 2022, заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подані до суду 27 грудня 2022 року. при цьому сторонами до закінчення судових дебатів у справі заявлено, що докази понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У зв`язку з викладеним, суд робить висновок про наявність правових підстав для розгляду заяв позивача та відповідача про розподіл судових витрат по суті.

Розглянувши подану заяву про розподіл судових витрат суд зауважує таке.

Частинами 2-6 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копії: договору про надання правової допомоги №01/08-08 від 08 серпня 2022, додаткової угоди №1 від 01 вересня 2022 року, додаткової угоди №2 від 27 жовтня 2022 року, додаткової угоди №3 від 22 грудня 2022 року, акт приймання - передачі наданих послуг № 1 від 12 вересня 2022 року, акт приймання - передачі наданих послуг № 2 від 27 жовтня 2022 року, акт приймання - передачі наданих послуг № 3 від 22 грудня 2022 року, квитанції №1 від 12 вересня 2022 року, квитанції №2 від 27 жовтня 2022 року, квитанції №3 від 22 грудня 2022 року, ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно із договором про надання правової допомоги №01/08-08 від 08 серпня 2022 року, який укладений між ПП "Пересувна механізована колона №19" та адвокатом Хомич О.В., предметом даного договору є домовленість сторін про захист прав та представництво інтересів клієнта адвокатом за винагороду.

Розмір винагороди встановлюється додатковою угодою до даного договору.

Додатковою угодою № 1 від 01 вересня 2022 року сторони погодили витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, яка складається з: консультування клієнта (3 000,00 грн), підготовки позовної заяви (10 000,00 грн), участь у двох судових засіданнях (7 000,00 грн).

Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання - передачі. Сплата здійснюється не пізніше 10 днів з дня підписання акту приймання передачі (пункт 2).

Додатковою угодою № 2 від 27 жовтня 2022 року сторони погодили витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, яка складається з: підготовка та подання відзиву (3 000,00 грн), підготовка та подання заяви про забезпечення позову (4 000,00 грн).

Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання - передачі. Сплата здійснюється не пізніше 10 днів з дня підписання акту приймання передачі (пункт 2).

Додатковою угодою № 3 від 22 грудня 2022 року сторони погодили витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, яка складається з: підготовка та подання клопотання про приєднання доказів (1 000,00 грн), (підготовка та подання заяви про зменшення розміру позовних вимог (1 000,00 грн), участь у третьому судовому засіданні (3 000,00 грн)

Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання - передачі. Сплата здійснюється не пізніше 10 днів з дня підписання акту приймання передачі (пункт 2).

Як видно з актів приймання - передачі № 1, №2, №3 клієнт прийняв у адвоката надані послуги на загальну суму 32 000,00 грн.

Згідно із квитанцією №1 від 12 вересня 2022 року, квитанції №2 від 27 жовтня 2022 року, квитанції №3 від 22 грудня 2022 року клієнт сплатив адвокату послуги в сумі 32 000,00 грн.

Водночас суд зауважує, що за наслідками вирішення спору судом позовні вимоги задоволено частково, в задоволенні позову в частині вимог про стягнення 300 000,00 грн упущеної вигоди відмовлено.

Згідно з правилами статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне здійснити пропорційний розподіл судових витрат. Всього позивачем заявлено до стягнення 982 624,50 грн. Після пред`явлення позову відповідачем частково сплачено заборгованість. У задоволенні позову про стягнення 300 000,00 грн суд відмовив. А тому здійснивши пропорційний розподіл судових витрат суд робить висновок, що 22 230,00 грн витрат на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача, решта 9 770,00 грн (в частині відмови в задоволенні позову) судового збору суд покладає на позивача.

Згідно з положеннями частин 5, 6 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

05 січня 2023 року відповідачем подано заперечення на заяву про розподіл судових витрат відповідно до якої відповідач просить суд відмовити в задоволенні заяви.

Як на підставу для такої відмови відповідач вказує, що вартість фактично наданих послуг є завищеною, документи подані позивачем є неналежними та не містять погодинного розрахунку витраченого адвокатом часу. Надані квитанції є неналежним доказом сплати коштів.

Розглянувши заперечення відповідача щодо зменшення судових витрат суд не знаходить підстав для їх задоволення. Суд відзначає, що надані позивачем докази містять детальний опис наданих послуг з визначенням конкретної вартості наданих послуг. На переконання суду заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною зі складністю справи, оскільки охоплює значний обсяг доказів та вчинення процесуальних дій. Застосування висновків наданих у постанові Верховного Суду від 21.11.2020 року у справі №826/1216/18 в даному випадку є некоректним, оскільки у вказаному судовому рішення касаційний суд надав висновок про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги).

Водночас суд відзначає, що розрахунок (опис робіт (наданих послуг)), виконаних адвокатом визначено сторонами у додаткових угодах якими визначено їх вартість, та на виконання яких складено акти приймання передачі наданих послуг. Надані адвокатом послуги стверджені матеріалами справи. Також суд критично оцінює позицію відповідача щодо відсутності підстав для стягнення витрат що зафіксовані актом виконаних робіт №1, оскільки такі послуги обумовлені додатковою угодою №1, на виконання якої сторонами складено відповідний акт. Водночас визначення та попередня оплата вартості наданих послуг не свідчить про наявність підстав для спростування фактів надання адвокатом послуг.

Щодо тверджень відповідача про те що долучені квитанції не є належним доказом оплати наданих послу суд відзначає, що оскільки законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС від 02 грудня 2021 року справа № 280/5176/20).

Окрім того, оскільки облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору, предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі, а не обов`язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17та від 02.10.2019 у справі № 815/1479/18.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

З врахуванням наведеного, суд вважає що понесені позивачем витрати є співмірними зі складністю справи, стверджені матеріалами справи, а відтак суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про відмову в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Щодо заяви відповідача про стягнення витрат понесених по оплаті професійної правничої допомоги суд відзначає наступне.

У якості доказів понесення судових витрат відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, акт приймання - передачі наданих послуг від 27 грудня 2022 року, рахунок №1 від 27 грудня 2022 року.

05 січня 2023 року позивачем подано клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу. У вказаному клопотання позивач вказує, що розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом витраченим адвокатом.

Суд відзначає, що згідно статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та необхідною.

Крім того, слід вказати, відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За результатами розгляду спору судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову, відмовлено в задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди.

Суд відзначає, що підставою для відмови в позові в цій частині слугувало недоведення позивачем усіх складових цивільного правопорушення.

Водночас судовим рішенням встановлено наявність протиправної поведінки відповідача, яка стала підставою для звернення позивача з відповідним позовом, та яка полягає у неналежному виконанні ним умов договору, за якими він був зобов`язаний поставити товар у визначені строки.

Окрім того суд погоджується з позицією позивача про неспівмірність понесених судових витрат. Зокрема позивачем заявлено до стягнення судові витрати в розмірі 32 000,00 грн, тоді як відповідач просить суд стягнути з позивача 60 000,00 грн.

З огляду на такі обставини суд вважає за можливе застосувати положення частин 5, 9 статті 129 ГПК України та врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат наведені вище обставини. На думку суду та з огляду на встановлення обставин виникнення спору внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати відповідача понесені на професійну правничу допомогу необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 238, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Ухвалити у справі №918/739/22 додаткове рішення.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК БУД" (35600, Рівненська область, Дубенський район, м. Дубно, провулок Мирогощанський 15а, ) на користь Приватного підприємства "Пересувна механізована колона №19" (43020, Волинська область, м. Луцьк, вул.Підгаєцька 3, ) 22 230 (двадцять дві тисячі двісті тридцять) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Судові витрати позивача в розмірі 9 770,00 грн витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача.

4. Судові витрати відповідача у розмірі 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

Стягувач: Приватне підприємство "Пересувна механізована колона №19" (43020, Волинська область, м. Луцьк, вул.Підгаєцька 3, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК БУД" (35600, Рівненська область, Дубенський район, м. Дубно, провулок Мирогощанський 15а, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

повне додаткове рішення підписано 09.01.2023

Суддя А.Качур