ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. Справа№ 910/4841/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022

у справі №910/4841/22 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Підприємства «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко»

про стягнення 55 809,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Підприємство «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» (далі, відповідач) про стягнення 55 809,00 грн, з яких: 46 669,70 грн - основний борг, 3 028,80 грн - пеня, 4 666,97 грн - штраф, 508,14 грн - 3 % річних, 935,39 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 01.06.2020 Договору поставки №148 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого йому позивачем товару, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко» утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат.

Крім того, Підприємство «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю просило суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4 000,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» на користь Підприємства «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 46 669 (сорок шість тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн 70 коп. основного боргу, 508 (п`ятсот вісім) грн 14 коп. 3 % річних, 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) грн 39 коп. інфляційних втрат, 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 80 коп. пені, 2 273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн 53 коп. судового збору та 3 665 (три тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн 50 коп. витрат на професійну правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, а відповідачем не спростовано факту порушення умов Договору в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару в сумі 46 669,70 грн.

Також, враховуючи доведеність порушення відповідачем грошового зобов`язання, суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат в сумі 935,39 грн та 3% річних у розмірі 508,14 грн, визнав його обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

При дослідженні здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми пені судом було встановлено, що такий розрахунок у повній мірі відповідає положенням законодавства та умовам пунктів 7.1. та 10.4. Договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3 028,80 грн пені.

Водночас, щодо вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» 4 666,97 грн штрафу, передбаченого пунктом 7.3. Договору, суд зазначив, що такі вимоги заявлені позивачем передчасно, адже такий вид відповідальності за порушення зобов`язання з оплати товару виникає лише після надіслання позивачем відповідачу відповідного письмового нагадування про оплату партії товару, обов`язку стосовно чого позивачем виконано не було.

Також суд, керуючись нормами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є підтвердженими, враховуючи часткове задоволення позовних вимог Підприємства «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, суд дійшов висновку про те, що обов`язок з відшкодування заявлених позивачем витрат пропорційно до розміру його задоволених позовних вимог, що становить 3 665,50 грн, покладається на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 18.10.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Данко» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 в частині задоволених позовних вимог про стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» на користь Підприємства «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято внаслідок порушення норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що місцевий господарський суд, приймаючи рішення, порушив вимоги частин 1, 2 статті 210, частини 5 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, не дослідивши оригінали видаткових накладних, наданих позивачем до матеріалів справи в копіях, а тому існують об`єктивні сумніви в їх достовірності.

Також скаржник наголошує, що вказані у судовому рішенні витрати на оплату правничої допомоги є необґрунтованими та не підлягають сплаті, оскільки тривалість підготовки документів та загальна вартість робіт є явно завищеними, не відповідає принципам розумності, обґрунтованості та не є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт. Відповідач вважає обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Разом з апеляційною скаргою Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко» подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що станом на день подання апеляційної скарги відповідачем не отримано копію оскаржуваного рішення. Скаржник зазначив, що про рішення суду дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 14.10.2022 та надав відповідні докази (роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду 09.12.2022, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив відмовити у її задоволенні.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що суд першої інстанції при прийнятті рішення виконав обов`язок щодо дослідження письмових доказів, встановлений статтею 252 Господарського процесуального кодексу України, та належним чином дослідив завірені копії доданих до позовної заяви видаткових накладних.

Відповідач, при цьому, ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 01.08.2022, а тому безпідставними є доводи скаржника про позбавлення його можливості взяти участь в розгляді справи, яка і так розглядалася за правилами письмового провадження, особливості якого визначені главою 10 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно заперечень скаржника щодо заявлених витрат на правничу допомогу, то позивач звертає увагу на те, що відповідач клопотань про їх зменшення до суду не подавав, водночас, обставин, які б свідчили про наявність підстав для зменшення розміру адвокатських витрат, суду не наведено.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» у справі №910/4841/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4841/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

31.10.2022 матеріали справи №910/4841/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Данко», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням причин пропуску такого строку та доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 311,19 грн.

21.11.2022 на виконання вимог вищезазначеної ухвали через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення №7725 АТ «КІБ» від 15.11.2022 про доплату судового збору на суму 311,19 грн.

При цьому, до вказаної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко» додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 з обґрунтуванням причин пропуску такого строку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Данко» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 на час апеляційного оскарження, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 55 809,00 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних у розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідки про доставку ухвали в електронному вигляді до електронного кабінету позивача в системі «Електронний суд» та роздруківки електронного листування на підтвердження направлення ухвали відповідачу), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.06.2020 між Підприємством «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко» (покупець) було укладено Договір поставки №148 (далі, Договір), за умовами якого покупець зобов`язався придбати, а постачальник - здійснити поставку товарів (мастильні матеріали та автотовари) за цінами прайс-листа постачальника та на умовах, які встановлюються сторонами щодо кожної партії товару шляхом погодження постачальником замовлення покупця.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками означених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.1. Договору унормовано, що його ціною вважається сукупна вартість всіх партій товару, що постачаються по цьому Договору.

Згідно з пунктом 3.1. Договору кожна партія товару оплачується покупцем протягом 21 календарного дня з дати поставки кожної партії товарів. У випадку, якщо строк платежу припадає на вихідний (неробочий) день строком платежу вважається останній робочий день, який передує такому вихідному (неробочому) дню.

Датою оплати вважається дата надходження коштів на рахунок постачальника (пункт 3.4. Договору).

Договір набуває чинності з 01.06.2020 та діє до 31.12.2020. У випадку відсутності заперечень жодної з сторін за двадцять календарних днів до закінчення терміну дії Договору він вважатиметься пролонгованим на кожний наступний рік (пункт 8.1. Договору).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивач згідно з підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками видатковими накладними від 16.08.2021 №5997 на суму 7 820,45 грн, від 18.08.2021 №6103 на суму 137,96 грн, від 26.08.2021 №6259 на суму 1 579,78 грн, від 27.08.2021 №6308 на суму 151,30 грн, від 30.08.2021 №6337 на суму 5 580,42 грн, від 01.09.2021 №6419 на суму 1 074,68 грн, від 06.09.2021 №6549 на суму 13 439,47 грн, від 23.09.2021 №7164 на суму 675,60 грн, від 27.09.2021 №7217 на суму 16 800,26 грн, від 08.10.2021 №7601 на суму 861,00 грн, від 12.10.2021 №7669 на суму 294,35 грн та від 12.10.2021 №7674 на суму 2 448,65 грн поставив відповідачу товар на загальну суму 50 863,92 грн.

Однак, за твердженнями позивача, відповідач вартість поставленої продукції на час звернення позивача до суду з даним позовом оплатив лише частково, перерахувавши 13.01.2022 позивачу грошові кошти в розмірі 4 194,22 грн у якості часткової оплати вартості поставленої продукції за накладною від 16.08.2021 №5997, та заборгувавши таким чином позивачу 46 669,70 грн.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача основного боргу у вищевказаному розмірі, а також 3 028,80 грн пені, 4 666,97 грн штрафу, 508,14 грн 3% річних та 935,39 грн інфляційних втрат.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції не подавав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач у період з 16.08.2021 по 12.10.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 50 863,92 грн, що підтверджується видатковими накладними, копії яких додані до позовної заяви (том 1, а.с. 22-34) та перелік яких наведено судом вище у розділі «Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції».

Зазначені видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства та є у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинними бухгалтерськими документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Видаткові накладні підписані зі сторони відповідача без жодних зауважень щодо асортименту, комплектності, кількості та якості поставленого товару та скріплені печаткою підприємства.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не досліджував оригінали видаткових накладних, копії яких надані позивачем до позовної заяви.

Із цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 4-6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Видаткові накладні, якими підтверджується факт поставки товару відповідачу на суму 50 863,92 грн, надані позивачем до матеріалів справи у належним чином засвідчених копіях (засвідчені підписом та печаткою представника позивача адвоката Романа Нестерука із проставленням дати засвідчення - 14.02.2022), та були досліджені судом, що підтверджується змістом оскаржуваного судового рішення.

При цьому, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не ставив під сумнів відповідність наданих копій оригіналам вказаних документів, як і не зазначає наразі в апеляційній скарзі, у чому, на його думку, полягає невідповідність наданих копій документів їх оригіналам.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 відкрито провадження у справі №910/4841/22, та, враховуючи положення статей 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі свідчать про її незначну складність, роз`яснено, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, встановлено відповідачу строк - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позовну заяву, оформленого відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Копія ухвали Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 була отримана відповідачем 01.08.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 82).

Однак, ні відзиву на позовну заяву із клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні, ні клопотання про витребування оригіналів видаткових накладних відповідачем до суду першої інстанції у встановлений в ухвалі суду від 19.07.2022 строк подано не було.

Посилання при цьому скаржника на те, що відповідач був позбавлений права заявити відповідне клопотання про дослідження оригіналів доказів через запровадження на території України з 24.02.2022 воєнного стану оцінюються судом критично, оскільки позовна заява була подана до суду у червні 2022 року, а принаймі з квітня 2022 року місто Київ, де знаходиться скаржник, не є зоною активних бойових дій, і скаржник не надав доказів на підтвердження наявності непереборних обставин, пов`язаних із введеним на території України воєнним станом, неможливості звернутися до суду з відповідним клопотанням своєчасно (враховуючи отримання 01.08.2022 копії ухвали від 19.07.2022), як і доказів на підтвердження обмеження діяльності відповідача у вказаний період.

Сам же по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для визнання поважною причини незаявлення відповідного клопотання до суду першої інстанції.

Таким чином, за відсутності доказів протилежного та сумнівів щодо відповідності копій документів їх оригіналам, суд першої інстанції належним чином виконав свій обов`язок щодо дослідження письмових доказів, встановлений пунктом 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з пунктом 3.1. Договору кожна партія товару оплачується покупцем протягом 21 календарного дня з дати поставки кожної партії товарів. У випадку, якщо строк платежу припадає на вихідний (неробочий) день строком платежу вважається останній робочий день, який передує такому вихідному (неробочому) дню.

Враховуючи умови пункту 3.1. Договору, строк виконання зобов`язання відповідачем з оплати отриманого від позивача за спірними видатковими накладними товару є таким, що настав.

Загальна сума основного боргу відповідача за Договором складає 46 669,70 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, документів, які б свідчили про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, відповідач суду не надав, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Підприємства «Логос-Еко» у формі ТОВ про стягнення з ТОВ «Данко» вказаної суми основної заборгованості.

Також позивачем були заявлені до стягнення з відповідача 508,14 грн 3% річних та 935,39 грн інфляційних втрат за спірними накладними у період з 07.09.2021 по 14.02.2022.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 935,39 грн та 3% річних у розмірі 508,14 грн, суд вважає його таким, що відповідає приписам чинного законодавства, контррозрахунку відповідачем суду не надано, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Данко» 3 028,80 грн пені та 4 666,97 грн штрафу, що нараховані на відповідні суми основного боргу за вищенаведеними накладними у період з 07.09.2021 по 14.02.2022 згідно з наданим позивачем розрахунком.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, пунктом 7.1. Договору передбачено, що у разі порушення покупцем строків оплати за цим Договором останній зобов`язаний виплатити постачальнику штрафну неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме протягом періоду такого порушення, за кожен день такого прострочення.

У пункті 7.3. Договору його сторони погодили, що у випадку прострочення оплати партії товару терміном більше 10 календарних днів, постачальник направляє на електронну адресу покупця письмове нагадування про оплату партії товару. У разі несплати покупцем партії товару протягом 5 календарних днів з дати отримання вищевказаного нагадування, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% вартості партії товарів, оплата за які прострочена.

Згідно з пунктом 10.4. Договору сторони погодились встановити позовну давність тривалістю в один рік для пред`явлення вимог по сплаті неустойки (пені, штрафу).

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що такий розрахунок у повній мірі відповідає положенням законодавства та умовам укладеного між сторонами Договору, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 028,80 грн пені підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» 4 666,97 грн штрафу суд зазначає наступне.

В обґрунтування наведеної вимоги у позовній заяві позивач посилався на те, що ним направлялись відповідачу на електронну пошту та засобами поштового зв`язку претензії від 11.01.2022 №1-01/3 та від 25.01.2022 №1-07/3.

Проте, судом вказані твердження позивача щодо направлення відповідачу претензій оцінюються критично, оскільки на підтвердження відправлення відповідачу означених претензій електронною поштою Підприємством «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю долучено до матеріалів справи скріншот електронної скриньки, з якого вбачається, що такі претензії скеровано на електронну адресу .

Однак, означена електронна адреса не визначена у реквізитах відповідача, що вказані у Договорі, тоді як у позовній заяві позивач вказував, що електронна адреса відповідача йому невідома.

При цьому, на підтвердження відправки претензій від 11.01.2022 №1-01/3 та від 25.01.2022 №1-07/3 відповідачу засобами поштового зв`язку Підприємством «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю не надано будь-яких доказів.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що дозволяють встановити обставини надіслання позивачем відповідачу претензій на виконання вимог пункту 7.3. Договору.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 666,97 грн штрафу, передбаченого пунктом 7.3. Договору, заявлені позивачем передчасно, адже такий вид відповідальності за порушення зобов`язання з оплати товару виникає лише після надіслання позивачем відповідачу відповідного письмового нагадування про оплату партії товару.

Беручи до уваги вищевикладене, позовні вимоги Підприємства «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю з урахуванням встановлених судом обставин справи підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 46 669, 70 грн основного боргу, 508,14 грн 3% річних, 935,39 грн інфляційних втрат, 3 028, 80 грн пені.

Щодо вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та викладених відповідачем в апеляційній скарзі заперечень із цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційноо розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.01.2022 між Підприємством «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі, клієнт) та адвокатом Нестеруком Романом Васильовичем (далі, адвокат) було укладено Договір про надання правової допомоги № 06/01/22 (далі, Договір про надання правової допомоги), за умовами якого адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати правову допомогу, а клієнт - оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору.

За змістом пункту 3.2. Договору про надання правової допомоги розмір гонорару, визначений та погоджений сторонами, становить 4 000,00 грн.

У силу пункту 4.1. Договору про надання правової допомоги факт надання передбачених цим Договором послуг підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 4 000,00 грн позивачем наданий суду Акт надання послуг/виконання робіт №1-06/21/22, складений 10.02.2022 адвокатом та позивачем, з якого вбачається, що на виконання Договору про надання правової допомоги адвокат надав, а клієнт прийняв (отримав) послугу (професійну правничу допомогу) у вигляді, зокрема, попереднього вивчення та аналізу документів (договір, накладні, акти прийому-передачі, розрахункові документи); підготовки позовної заяви в т.ч. виготовлення розрахунків заборгованості, копіювання та надіслання документів. У наведеному акті, підписаному уповноваженою особою позивача і адвокатом та скріпленому їх печатками, визначено, що замовник (Підприємства «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) не має претензій до наданих послуг.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи №910/4841/22, до суду першої інстанції не надходило.

У матеріалах справи також наявна копія ордеру серії АС № 1039831 на надання правової допомоги на представництво інтересів позивача адвокатом Нестеруком Романом Васильовичем.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог Підприємства «Логос-Еко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, підлягають відшкодуванню відповідачем позивачу пропорційно до розміру його задоволених позовних вимог, тобто у сумі 3 665,50 грн.

Скаржником в апеляційній скарзі не доведено суду належними та допустимими доказами, що розмір заявлених та присуджених до стягнення з нього витрат на правничу допомогу в сумі 3 665,50 грн є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), або є штучно завищеним. Заперечення відповідача проти розподілу витрат на правничу допомогу, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача щодо їх неспівмірності з предметом спору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/4841/22 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Данко».

Матеріали справи №910/4841/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко