ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

18 січня 2023 року м. ХарківСправа № 922/194/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши заяву представника позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», про забезпечення позову (вх. № 194/23 від 16 січня 2023 року), у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», місто Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Івера», місто Харків,
про визнання прав іпотекодержателя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Івера» про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» прав іпотекодержателя за іпотечним договором № 15.48-35/08-ДІ01 від 10 червня 2008 року.

Також, позивачем представлено, в порядку статті 136 Господарського процесуального кодексу України, заяву про забезпечення позову (вх. № 194/23 від 16 січня 2023 року) в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 179,00 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 43-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з таких підстав.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Відповідно до статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову, окрім вищевикладеного, зводиться до того, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Предметом поданого позову є вимога про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» права іпотекодержателя за іпотечним договором. У заяві про забезпечення позову, після опису виниклих правовідносин між сторонами, позивач наводить обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Так, позивач зазначає, що станом на сьогодні у ТОВ «Івера» є можливість безперешкодного продажу спірного майна третім особам, що суттєво ускладнить: - по-перше: судовий розгляд справи, так як позивачу необхідно буде подавати заяву про заміну відповідача, адже з урахуванням положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» діючий власник майна є належним відповідачем у справі; - по-друге: виконання вірогідного рішення суду про задоволення позову, оскільки у випадку, якщо майно буде відчужене власником ТОВ «Івера» в період, наприклад, набрання рішенням законної сили, то виконати його буде неможливим з підстав того, що Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно буде містити відомості про іншого власника, в той час як в рішенні суду відображені відомості про ТОВ «Івера», як власника та іпотекодавця; - по-третє: позивач фактично буде позбавлений права на ефективний судовий захист, адже враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 15 червня 2021 року по справі № 922/2416/17), право іпотеки фактично припиниться, що відповідно призведе до неможливості внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку на спірне нерухоме майно та відновлення майнових прав ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». Підсумовуючи, позивач зазначає, що вказане свідчить про те, що в даній справі необхідним є убезпечити майно від можливої реалізації його ТОВ «Івера» на користь інших осіб, які фактично можуть навіть не володіти інформацією про перебування майна в іпотеці.

Суд зазначає, що звертаючись з заявою про забезпечення позову позивач лише формально припускає, що невжиття заходів забезпечення позову позбавить його можливості задовольнити позовні вимоги і не наводить жодного достатнього обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову. Наведені позивачем три обставини, що покладні в основу обґрунтування заяви, є лише його припущеннями. Можливе настання таких обставин не підтверджено доказами. При цьому, до заяви про забезпечення позову взагалі не надано жодного доказу, що підтверджує можливе невиконання рішення суду або настання викладених у заяві обставин. Сам позивач конструює речення таким чином, що настання певних обставин пов`язано лише з ймовірністю, яка існує лише на думку позивача. Іншими словами, позивач робить припущення настання певних обставин, без обґрунтування можливості настання таких обставин певними доказами. Суд звертає увагу, що відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України). Тобто, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся за наявності правомірного очікування ймовірності настання негативних наслідків для позивача. Правомірне очікування ймовірності настання певних негативних наслідків має буде доведена позивачем в загальному порядку відповідними доказами. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості здійснити забезпечення позову. В свою чергу, забезпечення позову за відсутності таких доказів буде вказувати на порушення ГПК України та неправомірного обмеження прав відповідача по справі. В такий спосіб буде порушено загальні засади (принципи) господарського судочинства. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не доведено того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі його постановлення на користь позивача.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявником в установленому законом порядку не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-140, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви (вх. № 194/23 від 16 січня 2023 року) позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Ухвалу підписано 18 січня 2023 року.

Суддя Н.В. Калініченко