ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року Справа № 906/43/22 (906/459/22)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Миханюк М.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Козирицький А.С.

від відповідачів:

- ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД": Парчевський В.Ю.

- ТОВ "Овруч Стоун": не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД"

на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 20.10.22р. суддею Гнисюком С.Д. о 12:32 год. у м.Житомирі, повний текст складено 31.10.22р.

у справі № 906/43/22 (906/459/22)

за заявою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького Андрія Сергійовича

до - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД",

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун"

про визнання недійсним додаткового договору від 30.09.2021р.

в межах справи №906/43/22

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Східгазенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22) заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького Андрія Сергійовича №02-30/1028 від 30.06.2022р. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" про визнання недійсним додаткового договору від 30.09.2021р. - задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення додатковий договір від 30.09.2021р. про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" на користь арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича 1240,50грн. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" на користь арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича 1240,50грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі. Також, одночасно з апеляційною скаргою скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- зауважує, що задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що додатковий договір укладено із заінтересованою особою, між сторонами, які мають кінцевим бенефіціарним власником одну і ту ж особу ОСОБА_1 , а також при укладанні додаткового договору директором перевищено повноваження. На думку суду, укладання оспорюваного додаткового договору мало наслідком збільшення кредиторської заборгованості ТОВ "Овруч Стоун", що в свою чергу порушує права та майнові інтереси інших кредиторів, в тому числі в частині розміру погашення їх вимог, що в свою чергу завдає таким кредиторам збитків. Не погоджується з такими висновками суду та зазначає, що суд першої інстанції, встановивши обізнаність ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на підставі чого діяв директор ТОВ "Овруч Стоун" при укладанні додаткового договору, не встановив наявність другої обов`язкової обставини необхідної для визнання недійсним додаткового договору з підстави укладання його представником юридичної особи з перевищенням повноважень, - дії сторін додаткового договору свідчать про відсутність реального наміру його укладення і виконання. Так, зокрема, з тексту додаткового договору вбачається, що сторони, керуючись власним волевиявленням, за взаємною домовленістю, змінили строк повернення допомоги до 15.12.2021р., скоротивши на 3 місяця. Відразу після підписання додаткового договору ТОВ "Овруч Стоун" почало повертати фінансову допомогу, здійснивши в період з 30.09.2021р. по 10.12.2021р. дев`ять платежів на користь ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на загальну суму 39 880 378,84грн.. Таким чином, такі дії сторін додаткового договору свідчать про реальний намір його укладення і виконання;

- зауважує, що ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" свої умови передбачені договором виконало, перерахувало на поточний рахунок ТОВ "Овруч Стоун" фінансову допомогу в загальному розмірі 208 532 458,07грн.. Фінансову допомогу боржником ТОВ "Овруч Стоун" прийнято без жодних заперечень та не повернуто, як безпідставно набуте майно. Більш того, ТОВ "Овруч Стоун" частково повернуто фінансову допомогу у сумі 79 880 378,84грн., з них 40000000,00 грн. повернуто 06.09.2021р. на підставі рішення єдиного учасника №119 ТОВ "Овруч Стоун" від 06.09.2021р.. Даним рішенням учасника надано згоду ТОВ "Овруч Стоун" на здійснення платежу по поверненню (перерахування) грошових коштів безпроцентної фінансової допомоги в розмірі 40 000 000,00грн. ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" по договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., а також надано повноваження щодо оформлення, підписання платіжного доручення/платіжних доручень на вказану суму директору ТОВ "Овруч Стоун" ОСОБА_2 ;

- вважає, що одержання ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" фінансової допомоги та її подальше використання в своїй діяльності, часткове її повернення, рішення учасника №119 ТОВ "Овруч Стоун" від 06.09.2021р., в сукупності підтверджують схвалення ТОВ "Овруч Стоун" договору. З огляду на те, що додатковий договір, яким не змінювалась сума основного договору, а був змінений лише строк повернення допомоги, було укладено 30.09.2021р., тобто після схвалення договору, укладання директором ТОВ "Овруч Стоун" додаткового договору не потребувало погодження загальних зборів учасників. Повернення ТОВ "Овруч Стоун" після укладання додаткового договору в період з 30.09.2021р. по 10.12.2021р. фінансової допомоги в загальному розмірі 39 880 378,84грн. також свідчить про схвалення ТОВ "Овруч Стоун" додаткового договору;

- констатує, що суд першої інстанції доводи і докази відхилив та дійшов помилкового висновку, що укладання директором ТОВ "Овруч Стоун" додаткового договору повинно було відбуватись за згодою загальних зборів учасників, а належним доказом наступного схвалення додаткового договору винятково може бути тільки прийняття юридичного рішення учасниками про схвалення правочину;

- стверджує, що в оскаржуваному рішенні судом не було встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між укладанням додаткового договору, в якому був скорочений на 3 місяця строк повернення допомоги, та настанням неплатоспроможності ТОВ "Овруч Стоун", адже ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" звернулось до суду з кредиторською вимогою 14.04.2022р., тобто після спливу строку повернення допомоги встановленого як договором (11.03.2022р.), так і за додатковим договором (15.12.2021р.). За умовами оскаржуваного додаткового договору, боржник не здійснював відчуження, що призвело б до зменшення його активів (недостатності майна для задоволення вимог кредиторів), його неплатоспроможності, а відтак додатковий договір не спрямований на завдання шкоди кредиторам. Також, поза увагою суду залишилось те, що розпорядником майна не ставився під сумнів основний договір, на підставі якого боржник ТОВ "Овруч Стоун" отримав грошові кошти та взяв на себе зобов`язання по їх поверненню;

- зазначає, що суд, обмежившись твердженням про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, не надав оцінки дійсним мотивам, через які боржником вчинено оспорюваний правочин, добросовісність цих мотивів в контексті наявності підстав для їх недійсності визначених в ст.42 КУзПБ, за змістом якої правочини можуть бути визнані недійсними, якщо вони завдали збитки боржнику або кредиторам. Судом першої інстанції не були встановлені обов`язкові елементи юридичного складу недійсності додаткового договору, передбачені ст.42 КУзПБ, а саме спричинення збитків боржнику або кредитору та прийняття боржником на себе зобов`язання, яке призвело до банкрутства;

- вважає, що таким чином, висновки суду стосовно того, що наслідком вчинення боржником оспорюваного додаткового договору є збільшення кредиторської заборгованості ТОВ "Овруч Стоун", що в свою чергу порушує права та майнові інтереси інших кредиторів, в тому числі в частині розміру погашення їх вимог, що в свою чергу завдає таким кредиторам збитків, зроблені без встановлених дійсних обставин щодо настання наслідків для боржника або кредиторів за результатом укладеного додаткового договору, а відтак ґрунтуються на припущеннях;

- додає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву, неправомірно послався на абз.3 ч.2 ст.42 КУзПБ з огляду на те, що розпорядник майна у заяві взагалі не наводив та не обґрунтовував підставу визнання недійсним додаткового договору із посиланням на укладання боржником додаткового договору із заінтересованою особою. При цьому, із заявою про зміну підстав позову відповідно до вимог ст.46 ГПК України розпорядник майна також до суду не звертався;

- також додає, що розглядаючи спір по суті заявлених вимог у цій справі, судом не було встановлено доведеності розпорядником майна, як особою, яка звертається до суду із заявою про визнання недійсним додаткового договору, безпосереднього порушення оспорюваним додатковим договором його прав та охоронюваних законом інтересів як заінтересованої особи, саме на момент укладення додаткового договору, а також, як будуть вони захищені та відновлені в результаті визнання його недійсним. Відсутність письмової згоди загальних зборів учасників на укладання додаткового договору безпосередньо стосується лише прав та інтересів самих учасників товариства, а не розпорядника майна, проте учасники ТОВ "Овруч Стоун" додатковий договір не оспорюють. Таким чином, оозпорядником майна, який не є стороною спірного додаткового договору, не доведено належними засобами доказування у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку порушення його прав і законних інтересів спірним додатковим договором, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у задоволені заяви. Проте, наведеного судом першої інстанції враховано не було;

- вказує, що враховуючи те, що строк повернення фінансової допомоги за основним договором настав 11.03.2022р., саме по собі визнання оспорюваного додаткового договору недійсним не відновить майнового становища ані боржника-банкрута, ані кредиторів. Проте суд першої інстанції зазначеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку, що дані обставини не стосуються предмету спору у даній справі;

- констатує, що допущені судом першої інстанції процесуальні порушення на предмет повноти дослідження обставин спору є такими помилками, які порушили принцип пропорційності господарського судочинства, метою якого є дотримання балансу інтересів кредиторів та боржника у справі про банкрутство, що розглядається, та, як наслідок, не забезпечили справедливого розгляду справи. Рішення суду, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не може вважатися таким, що відповідає приписам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №906/43/22(906/459/22) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А..

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/43/22(906/459/22)/6379/22 від 25.11.2022р. матеріали справи №906/43/22(906/459/22) витребувано з Господарського суду Житомирської області.

07.12.2022р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/43/22(906/459/22).

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022р. №01-05/683 , у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді (судді-доповідача) по справі №906/43/22(906/459/22) - Юрчука М.І. у період з 02.12.2022р. по 26.12.2022р. включно, відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/43/22(906/459/22).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №906/43/22(906/459/22) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 12.12.2022р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22), відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22) та призначено справу №906/43/22(906/459/22) до розгляду на 10.01.2023р. об 16:00год., тощо.

16.12.2022р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" - адвоката Парчевського Владислава Юрійовича надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/43/22(906/459/22) поза приміщенням суду. В даній заяві заявник просить забезпечити представнику ТОВ Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" можливість проведення судового засідання по справі №906/43/22(906/459/22), призначеного 10.01.2023р. об 16:00год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 19.12.2022р. задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" - адвоката Парчевського Владислава Юрійовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/43/22(906/459/22) поза приміщенням суду та забезпечено представнику ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" - адвокату Парчевському В.Ю. участь в судовому засіданні у справі №906/43/22(906/459/22), призначеному на 10.01.2023р. об 16:00год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

27.12.2022р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького Андрія Сергійовича надійшов письмовий відзив від 26.12.2022р. №02-30/1551 на апеляційну скаргу.

03.01.2023р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького Андрія Сергійовича надійшов супровідний лист з додатками, зокрема, доказами надіслання відзиву сторонам у справі.

03.01.2023р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" - Козирицького Андрія Сергійовича надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/43/22(906/459/22) поза приміщенням суду. В даній заяві заявник просить забезпечити розпоряднику майна ТОВ "Овруч Стоун" можливість проведення судового засідання по справі №906/43/22(906/459/22), призначеного 10.01.2023р. об 16:00год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 09.01.2023р. задоволено заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" - Козирицького Андрія Сергійовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/43/22(906/459/22) поза приміщенням суду та забезпечено розпоряднику майна ТОВ "Овруч Стоун" - Козирицькому А.С. участь в судовому засіданні у справі №906/43/22(906/459/22), призначеному на 10.01.2023р. об 16:00год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Сторони у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, ТОВ "Овруч Стоун" наданим йому процесуальним правом не скористалося та в судове засідання 10.01.2023р. не з`явився, своїх повноважних представників не направив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю ТОВ "Овруч Стоун".

ТОВ "Овруч Стоун" не скористалося своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надало суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 10.01.2023р. скаржник підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22) скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 10.01.2023р. заперечив проти її доводів, вважаючи їх безпідставною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22) - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа №906/43/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун".

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.02.2022р., зокрема, відкрито провадження у справі №906/43/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун"; призначено розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича за його згодою; оприлюднено повідомлення про відкриття Господарським судом Житомирської області провадження у справі №906/43/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" (11114, Житомирська область, Овруцький район, селище міського типу Першотравневе, вул. Кварцитників, 1-А; ).

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 12.03.2021р. між ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" (допомогодавець) та ТОВ "Овруч Стоун" (користувач) було укладено договір №1203 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу (далі - договір), згідно п.1.1 якого, допомогодавець зобов`язується надати у користування користувачеві поворотну безпроцентну фінансову допомогу, а користувач зобов`язується повернути її допомогодавцю в повному розмірі у визначений цим договором строк.

У відповідності до п.2.1 договору, розмір поворотної безпроцентної фінансової допомоги, яка надається допомогодавцем користувачеві за цим договором становить 200 210 000,00грн..

Допомогодавець зобов`язаний надати користувачеві поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі, передбаченому п.2.1 договору, протягом трьох банківських днів з моменту підписання цього договору (п.3.1 договору).

Сторони домовились, що сума поворотної безпроцентної фінансової допомоги може надаватись допомогодавцем частинами, розмір яких визначається допомогодавцем самостійно (п.3.3 договору).

Відповідно до п.4.1 договору, користувач зобов`язаний повернути допомогодавцю надану за цим договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 11.03. 2022р., включно.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п.4.5 договору).

Умови цього договору мають однакову зобов`язальну силу для обох сторін і можуть бути змінені лише за взаємною згодою з обов`язковим складанням додаткової угоди до договору (п.9.2 договору).

На виконання умов договору допомогодавець надав користувачу поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 208 532 458,07грн..

Користувач частково повернув допомогодавцю поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 79 880 378,84грн..

Згідно підписаного між сторонами договору Акту звірки взаємних розрахунків по стану за період 12.03.2021р. - 28.12.2021р., розмір неповернутої поворотної безпроцентної фінансової допомоги становить 128 652 079,23грн..

30.09.2021р. між ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" та ТОВ "Овруч Стоун" укладено додатковий договір про внесення змін до договору, в якому змінили строк повернення поворотної безпроцентної фінансової допомоги до 15.12.2021р. включно (далі - додатковий договір).

Укладаючи додатковий договір, сторони дійшли згоди про скорочення строку повернення отриманої ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" поворотної безпроцентної фінансової допомоги на 3 місяця.

За вказаних обставин, розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицький А.С. звернувся до Господарського суду Житомирської області із заявою №02-30/1028 від 30.06.2022р. про визнання недійсним додаткового договору від 30.09.2021р. про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., з додатками.

Обґрунтовуючи подану заяву, розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицький А.С. (з урахуванням відзиву на позов та пояснень) посилається на те, що 12.03.2021р. між ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" та ТОВ "Овруч Стоун" було укладено договір №1203 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого, допомогодавець зобов`язується надати у користування користувачеві поворотну безпроцентну фінансову допомогу, а користувач зобов`язується повернути її допомогодавцю у повному розмірі у визначений цим договором строк. Згідно Акту звірки за період з 12.03.2021р. по 28.12.2021р. по договору №1203 від 12.03.2021р. станом на 28.12.2021р. заборгованість ТОВ "Овруч Стоун" перед ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" становить 128652079,23грн.. 30.09.2021р. між сторонами основного договору було укладено додатковий договір про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., за умовами якого було встановлено новий строк повернення наданої поворотної безпроцентної фінансової допомоги - не пізніше 15.12.2021р.. Так, розпорядник майна ТОВ "Овруч Стоун" вважає, що існують наступні підстави для визнання недійсним додаткового договору від 30.09.2021р. про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р.: укладення додаткового договору за чотири місяці до відкриття провадження у справі про банкрутство що свідчить про фіктивність такого укладення з метою настання інших правових наслідків, ніж указані в основному договорі та додатковому договорі до нього; взяття боржником на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним; керівником було перевищено свої повноваження під час укладення додаткового договору; відсутні докази направлення ТОВ "Овруч Стоун" та отримання ним листів про виправлення призначення платежу та прийняття такого виправлення боржником. Так, обставина укладення додаткового договору у досить короткий термін перед відкриттям провадження у справі про банкрутство ТОВ "Овруч Стоун", в зв`язку з якою у боржника виник обов`язок достроково повернути надану поворотну безпроцентну фінансову допомогу на користь ТОВ "Овруч Стоун", свідчить про фіктивність такого укладення, оскільки сторони основного договору таким чином бажали настання інших юридичних наслідків, ніж зазначені в ньому, а саме, через укладення додаткового договору у боржника виник обов`язок щодо дострокового повернення наданої фінансової допомоги, та в свою чергу у ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" з`явилась можливість вступу у справу в якості кредитора - після відкриття судом провадження у справі про банкрутство ТОВ "Овруч Стоун", що в свою чергу надасть можливість впливати з його боку на прийняття рішень у процедурі банкрутства ТОВ "Овруч Стоун". Так, при внесенні змін до основного договору шляхом укладення додаткового договору, боржник взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним та виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, та, зокрема, ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД", повністю або частково стало неможливим. Зазначає, що у боржника станом на день укладення додаткового договору від 30.09.2021р. було таким, що виникло грошове зобов`язання перед ТОВ "Східгазенерго" за договором про постачання електричної енергії споживачу від 14.06.2021р.. Вказана обставина стала підставою для звернення ТОВ "Східгазенерго" у січні 2022 року до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Овруч Стоун". Отже, незважаючи на існування значної заборгованості перед іншим кредитором, боржник уклав додатковий договір, тим самим взяв на себе зобов`язання повернути безпроцентну фінансову допомогу раніше визначеного основним договором строку, що призвело до його неплатоспроможності. Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення заборгованості діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Вважає, що зазначені вище обставини щодо укладення додаткового договору свідчать про недобросовісність боржника по відношенню до кредиторів, зловживання їх правами, та одночасним зловживанням ним своїми обов`язками, що призвело до його неплатоспроможності. Вважає, що керівником перевищено повноваження при укладанні додаткового договору. Зазначає, що в розпорядника майна відсутні докази направлення на адресу ТОВ "Овруч Стоун" та отримання ним листів про виправлення призначення платежу та прийняття такого виправлення боржником. Тобто, невідомо чи боржник був обізнаний про відповідну зміну призначення платежів при виконанні договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р.. Зазначає про те, що 20.01.2022р. було видалено кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Овруч Стоун" () - ОСОБА_1 . 29.12.2021р. було видалено кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" () - ОСОБА_1 . Таким чином, можна зробити висновок, що спірний Додатковий договір було укладено із заінтересованою особою (ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД"), так як під час укладання цього додаткового договору, ОСОБА_1 являвся одночасно кінцевим бенефіціарним власником відповідачів. Тобто, додатковий договір укладено з юридичною особою, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи. З викладеного вище можна зробити висновок про те, що на момент укладення додаткової угоди сторони бажали настання інших юридичних наслідків, ніж зазначені в основному договорі до нього, а саме, через укладення додаткового договору у боржника виник обов`язок щодо дострокового повернення наданої фінансової допомоги, та в свою чергу у ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" з`явилось право вимоги до ТОВ "Овруч Стоун" на суму 128652079,23грн.. На підставі зазначеного просить суд визнати недійсним договір та додатковий договір.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.07.2022р. прийнято заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького А.С. №02-30/1028 від 30.06.2022р. про визнання недійсним додаткового договору від 30.09.2021 про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р. до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати в межах справи про банкрутство №906/43/22, за правилами загального позовного провадження;

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.09.2022р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" (11114, Житомирська область, Овруцький район, селище міського типу Першотравневе, вул. Кварцитників, 1-А; ) до участі у справі №906/43/22 (906/459/22) в якості учасника провадження (відповідач 2) в частині розгляду заяви розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького А.С. №02-30/1028 від 30.06.2022р..

ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" у відзиві (з урахуванням заперечень та пояснень) заперечує проти позову, вважаючи його безпідставним і не обґрунтованим та покликається на те, що 12.03.2021р. між ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" (допомогодавець) та ТОВ "Овруч Стоун" (користувач) було укладено договір №1203 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу (далі - договір). Згідно п.4.1 договору, користувач зобов`язаний повернути допомогодавцю надану за цим договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 11.03.2022р., включно. На виконання умов договору допомогодавець надав користувачу поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 208 532 458,07грн.. Користувач частково повернув допомогодавцю поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 79880378,84грн.. Розмір неповернутої поворотної безпроцентної фінансової допомоги становить 128652079,23грн., що підтверджується підписаним сторонами договору Актом звірки взаємних розрахунків по стану за період 12.03.2021р.-28.12.2021р. наданим суду разом з заявою кредитора ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" у справі про банкрутство ТОВ "Овруч Стоун". 30.09.2021р. сторони уклали додатковий договір про внесення змін до договору, в якому змінили строк повернення поворотної безпроцентної фінансової допомоги до 15.12.2021р. включно (далі - додатковий договір). Оспорюваний додатковий договір укладений сторонами на підставі п.9.2 договору та у відповідності до норм Цивільного кодексу України. Укладаючи додатковий договір, сторони дійшли згоди про скорочення строку повернення отриманої ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" поворотної безпроцентної фінансової допомоги на 3 місяця. Отже, сторони при укладанні додаткового договору обумовили інший строк повернення допомоги, усі інші умови договору залишили без змін, тобто сторони бажали настання саме цього юридичного наслідку - зміна строку повернення допомоги. Розпорядником майна не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони, укладаючи оспорюваний додатковий договір, мали інші цілі, ніж передбачені договором та додатковим договором, та відповідно їх воля була іншою, ніж об`єктивне волевиявлення. За таких обставин, договір не може бути кваліфікований як фіктивний. Вважає, що твердження розпорядника майна про те, що додатковий договір укладався з метою вступу ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" у справу в якості кредитора після відкриття судом провадження у справі про банкрутство ТОВ "Овруч Стоун" для впливання на прийняття рішень у процедурі банкрутства є безпідставним, оскільки заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Овруч Стоун" подало ТОВ "Східгазенерго". Вказує, що розпорядником майна не доведено належним чином безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між укладанням додаткового договору, в якому був скорочений на 3 місяця строк повернення допомоги, та настанням неплатоспроможності ТОВ "Овруч Стоун", адже ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" звернулось до суду з кредиторською вимогою 14.04.2022р., тобто тоді, коли строк повернення допомоги минув як за договором (11.03.2022р.), так і за додатковим договором (15.12.2021р.). Розпорядник майна, безпідставно стверджуючи, що укладання додаткового договору, яким зменшено строк повернення безпроцентної та беззаставної допомоги, призвело до неплатоспроможності ТОВ "Овруч Стоун", залишив поза увагою кредитний договір №КК2021-0164 від 06.09.2021р. укладений між ПАТ "БАНК ВОСТОК" та ТОВ "Овруч Стоун". Згідно умов даного кредитного договору ТОВ "Овруч Стоун" отримало кредит у розмірі 40 000 000,00грн. з процентною ставкою 10% річних, при цьому в якості забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту ТОВ "Овруч Стоун" було укладено ряд іпотечних договорів. Загальна вартість предметів іпотеки та застави складає: 212395712,00грн.. Таким чином, ТОВ "Овруч Стоун" отримало кредит від ПАТ "БАНК ВОСТОК" у розмірі 40 000 000,00грн. з процентною ставкою 10% річних та заклало все належне йому рухоме та нерухоме майно, вартість якого більше ніж в 5 разів перевищує розмір кредиту. Розпорядник майна не заперечував проти визнання кредиторських вимог за вказаним кредитним договором, право вимоги за яким разом з договорами забезпечення перейшли до ТОВ "Українська металургійна компанія" згідно договору факторингу № КК2021-0164 від 17.01.2022р. укладеного з ПАТ "БАНК ВОСТОК". Щодо перевищення повноважень директором ТОВ "Овруч Стоун" ОСОБА_3 при укладанні додаткового договору, зазначає, що розпорядником майна не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ "ТД "Агроімпорт ДТД" при укладанні додаткового договору діяло недобросовісно або нерозумно. Вказує, що сторони, керуючись власним волевиявленням, за взаємною домовленістю, змінили строк повернення допомоги до 15.12.2021р., скоротивши на 3 місяці. Відразу після підписання додаткового договору ТОВ "Овруч Стоун" почало повертати фінансову допомогу, здійснивши в період з 30.09.2021р. по 10.12.2021р. дев`ять платежів на користь ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" на загальну суму 39880378,84грн.. Таким чином вважає, що такі дії сторін додаткового договору свідчать про реальний намір його укладення і виконання. ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" свої умови передбачені договором виконало, перерахувало на поточний рахунок ТОВ "Овруч Стоун" фінансову допомогу в загальному розмірі 208532458,07грн., що підтверджується наданими платіжними дорученнями. Фінансову допомогу ТОВ "Овруч Стоун" прийнято без жодних заперечень та не повернуто, як безпідставно набуте майно. ТОВ "Овруч Стоун" частково повернуто фінансову допомогу у сумі 79880 378,84грн., з них 40 000 000,00грн. повернуто 06.09.2021р. на підставі рішення єдиного учасника №119 ТОВ "Овруч Стоун" від 06.09.2021р.. Даним рішенням учасника надано згоду ТОВ "Овруч Стоун" на здійснення платежу по поверненню (перерахування) грошових коштів безпроцентної фінансової допомоги в розмірі 40000000,00грн. ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" по Договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., а також надано повноваження щодо оформлення, підписання платіжного доручення/платіжних доручень на вказану суму директору ТОВ "Овруч Стоун" ОСОБА_2 . Отже, одержання ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" фінансової допомоги та її подальше використання в своїй діяльності, часткове її повернення, рішення учасника №119 ТОВ "Овруч Стоун" від 06.09.2021р., в сукупності підтверджують схвалення ТОВ "Овруч Стоун" договору. Також, такі дії сторін договору свідчать про реальний намір його укладення і виконання. Вважає, що з огляду на те, що додатковий договір, яким був змінений лише строк повернення допомоги, був укладений 30.09.2021р., тобто після схвалення договору, укладання директором ТОВ "Овруч Стоун" додаткового договору не потребувало погодження Загальних зборів. Повернення ТОВ "Овруч Стоун" після укладання додаткового договору в період з 30.09.2021р. по 10.12.2021р. фінансової допомоги в загальному розмірі 39 880 378,84грн. також свідчить про схвалення ТОВ "Овруч Стоун" додаткового договору. З огляду на наведене, посилання розпорядника майна на недійсність додаткового договору внаслідок перевищення повноважень директором ТОВ "Овруч Стоун" ОСОБА_3 при його укладанні та відсутності будь-якого погодження з боку загальних зборів ТОВ "Овруч Стоун" є не обґрунтованим та безпідставним. Вказує, що обізнаність ТОВ "Овруч Стоун" із зміною призначення платежів підтверджується прийняттям цих платежів ТОВ "Овруч Стоун", неповерненням їх як безпідставно отриманих, а також підписаним Актом звірки взаємних розрахунків по стану за період 12.03.2021р. - 28.12.2021р., відповідно до якого ТОВ "Овруч Стоун" підтверджено зарахування грошових коштів за виправленими платіжними дорученнями в рахунок виконання умов договору. Крім того, розпорядником майна в заяві не визначено яким чином виправлення платіжних доручень зроблених в період з 12.03.2021р. по 24.09.2021р., тобто до дати укладання оспорюваного додаткового договору, впливають на його недійсність. Також, розпорядник майна стверджує, що укладання додаткового договору порушує права та майнові інтереси інших кредиторів боржника у справі про банкрутство та прямо впливає на задоволення їх вимог. Проте ним не зазначено яким чином скорочення строку повернення фінансової допомоги внаслідок укладання оскаржуваного додаткового договору порушує права та майнові інтереси інших кредиторів боржника у справі про банкрутство та прямо впливає на задоволення їх вимог. Учасники ТОВ "Овруч Стоун" додатковий договір не оспорювали, розпорядником майна не заперечується факт отримання ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" за договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги в загальному розмірі 208 532 458,07грн., а також не спростований розмір заборгованості за договором в сумі 128 652 079,23грн.. Вважає, що укладання додаткового договору не призвело до зменшення обсягу його майнових активів (недостатності майна для задоволення вимог кредиторів), його неплатоспроможності, а відтак додатковий договір не спрямований на завдання шкоди кредиторам. Зазначає, що навіть у випадку визнання оспорюваного додаткового договору недійсними ТОВ "Овруч Стоун" все одно буде змушене повернути ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" отриману фінансову допомогу оскільки строк її повернення за основним договором настав 11.03.2022р., тобто визнання додаткового договору недійсним жодним чином не вплине на майнові права боржника та/або кредиторів. На підставі зазначеного просить суд відмовити у задоволенні заяви.

ТОВ "Овруч Стоун" у відзиві вказує на те, що 12.03.2021р. між TOB "Овруч Стоун" (Користувач) та ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" (допомогодавець) було укладено договір №1203 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу. Відповідно до п.2.1 договору №1203 від 12.03.2021р.. Відповідно до п.4.1 договору №1203 від 12.03.2021р., користувач зобов`язаний повернути допомогодавцю надану за цим договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 11.03.2022р.. 30.09.2021р. між ТОВ "Овруч Стоун", в особі директора ОСОБА_3 та ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" було укладено додатковий договір про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р.. Відповідно до п.1 додаткового договору від 30.09.2021р. сторони вирішили внести до договору зміни: Пункт 4.1 викласти у такій редакції: "Користувач зобов`язаний повернути допомогодавцю надану за цим договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 15 грудня 2021 року". Вважає, що управління ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" та ТОВ "Овруч Стоун" здійснювалося однією особою. Також, TOB "Овруч Стоун" зазначає, що укладення оскаржуваного договору відбулося з ціллю формування підконтрольної кредиторської заборгованості, оскільки покупець не забрав товар, що вбачається з огляду на наступне. Як було зазначено вище, відповідно до п.4.1 договору №1203 від 12.03.2021р., користувач зобов`язаний повернути допомогодавцю надану за цим договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 11.03.2022р.. Провадження у справі №906/43/22 про банкрутство ТОВ "Овруч Стоун" було відкрито 08.02.2022р., після чого ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" заявило вимоги до відновідача-2 за договором №1203 від 12.03.2021р. в сумі 200 210 000,00грн., що є найбільшою із заявлених у справі сум. Зважаючи на те, що у ТОВ "Овруч Стоун" відсутній оригінал і договору №1203 від 12.03.2021р. і додатковий договір до нього, а також враховуючи перебування сторін оскаржуваного договору під контролем однієї особи, вбачається, що оскаржуваний договір було укладено з метою формування підконтрольної заборгованості ТОВ "Овруч Стоун" перед ТОВ "ТД "Агроімпотр ЛТД". Отже, із зазначеного вбачається, що без укладеного оскаржуваного договору строк виконання ТОВ "Овруч Стоун" за договором №1203 від 12.03.2021р., внаслідок непереборних обставин, ще не настав, а отже відповідач-1 не міг би заявити кредиторські вимоги до боржника. Щодо перевищення керівником ТОВ "Овруч Стоун" своїх повноваження під час укладення оскаржуваних договорів купівлі-продажу. З урахуванням вимог статуту TOB "Овруч Стоун" вбачається, що для додаткового договору від 30.09.2021р. про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р. директор був зобов`язаний отримати рішення Загальних зборів учасників на укладення даного правочину. При цьому, відповідно до додаткового договору від 30.09.2021р. про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., від імені ТОВ "Овруч Стоун" діяв директор ОСОБА_3 , який діяв на підставі виключно статуту, тобто без відповідного рішення загальних зборів. Отже, із зазначеного вбачається, що ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" ознайомившись зі статутом ТОВ "Овруч Стоун" знало про обмеження повноважень керівника на укладення додаткового договору від 30.09.2021р. про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., а тому такий правочини є недійсними через перевищення керівником своїх повноважень. Щодо рішення №119 від 06.09.2021р. зазначаємо, що даним рішення надано згоду на перерахування 40 млн.грн. в рахунок повернення фінансової допомоги, а не надано згоду на укладення додаткового договору, відповідно до якого у боржника раніше на 4 місяці виникає строк з оплати суми позики. Додатково звертає увагу суду на те, що 40млн.грн. сплачених на користь ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" є коштами, які були отримані від ПАТ "Банк Восток" на підставі кредитного договору №КК2021-0164 від 06.09.2021р., що додатково підтверджує доводи позивача про те, що укладення оскаржуваного договору призвело до втрати платоспроможності відповідача-2. Відповідач-2 зазначає, що не може надати суду оригінал рішення учасника ТОВ "Овруч Стоун" №119 від 06.09.2021р., оскільки такий документ відсутній в документообігу ТОВ "Овруч Стоун". На підставі зазначеного просить суд заяву розпорядника майна задовольнити.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 11.10.2022р. призначено засідання суду для розгляду справи по суті на 20.10.2022р..

19.10.2022р. на адресу Господарського суду Житомирської області, через загальний відділ, від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького А.С. надійшли додаткові письмові пояснення №02-30/1370 від 19.10.2022р..

Зокрема, розпорядник майна, згідно додаткових письмових пояснень №02-30/1370 від 19.10.2022, просить суд при розгляді даного спору, як підставу для визнання недійсним Додаткового договору дослідити обставину заінтересованості між собою ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" та ТОВ "Овруч Стоун" через одного кінцевого бенефіціарного власника.

Також, у відповіді розпорядника майна на відзив ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" від 05.09.2022р. №02-30/1224, поданого до суду під час підготовчого провадження, вказано, як підставу для визнання додаткового договору недійсним, про укладення даного додаткового договору із заінтересованою особою, так як під час укладання цього додаткового договору ОСОБА_1 являвся одночасно кінцевим бенефіціарним власником відповідачів.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22) заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького Андрія Сергійовича №02-30/1028 від 30.06.2022р. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" про визнання недійсним додаткового договору від 30.09.2021р. - задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства, (Кодекс про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст.7 Кодексу про банкрутство, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, всі майнові спори, стороною в яких є боржник. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Водночас, слід виходити з положень ст.11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Матеріальний аспект захисту охоплюється положеннями глави 3 ЦК України, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Сторона при зверненні до господарського суду повинна довести, що її суб`єктивне право порушено, не визнано чи оспорюється, а об`єктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

Судом встановлено, що предметом спору є, заявлені в межах справи про банкрутство, вимоги розпорядника майна до юридичної особи, яка звернулась у справу про банкрутство з грошовими вимогами до боржника, про визнання недійсним договору, з підстав ст.42 Кодексу про банкрутство та на підставі ст.215 ЦК України.

Відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі №487/10128/14-ц).

Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом про банкрутство, який введено в дію з 21.10.2019р., а до введення в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Особливості спеціального закону у сфері банкрутства виключають можливість керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання в межах справи про банкрутство правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На відміну від вимог ЦК України та ГК України, законодавство про банкрутство (як ст.42 Кодексу про банкрутство, так і ст.20 Закону про банкрутство (у редакції, чинній з 19.01.2013р.) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

Критерієм для застосування норм ст.42 Кодексу про банкрутство та ст.20 Закону про банкрутство, у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію цього Кодексу, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Отже, ст.42 Кодексу про банкрутство застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито після введення в дію цього Кодексу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2022р. у справі №905/814/20).

Водночас слід зазначити, що у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2021р. у справі №911/1012/13 викладено правову позицію про помилкове тлумачення судами того, що необхідно застосовувати норми закону про банкрутство (передбаченої ним спеціальної підстави для визнання недійсним договору), який діяв на момент укладення оспорюваного договору, оскільки застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника.

При цьому підтримано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.06.2021р. у справі №904/7905/16, за якими "темпоральним критерієм застосування норми ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства є дата відкриття провадження у справі про банкрутство, що повністю узгоджується з наведеним вище правовим висновком, що критерієм для застосування норм ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства та ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у тому числі і до заяв, поданих після набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство".

Це означає, що у разі відкриття провадження у справі про банкрутство до 21.10.2019р. визнавати правочини боржника слід відповідно до положень ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а коли відкрито провадження у справі про банкрутство після 21.10.2019р., то відповідно слід застосовувати положення ст.42 КУзПБ у всій її повноті.

Вказана правова позиція також узгоджується з позицією Верховного Суду, які викладені у постановах від 26.05.2022р. у справі №910/15018/19 (910/14175/20) та від 29.11.2022р. у справі №916/329/21 (916/2710/21).

З огляду на викладене та враховуючи те, що провадження у справі про банкрутство №906/43/22 відкрито ухвалою суду від 08.02.2022р., тобто після введення в дію Кодексу про банкрутство (21.10.2019р.), колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про необхідність застосування при розгляді заяви про визнання недійсними правочинів положень ст.42 Кодексу про банкрутство.

Стосовно заявлених підстав визнання недійсними договорів, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У відповідності до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.2 ст.42 Кодексу про банкрутство, правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

Таким чином, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Особливості спеціального закону у сфері банкрутства виключають можливість керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання в межах справи про банкрутство правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На відміну від вимог ЦК України та ГК України, законодавство про банкрутство (ст.42 Кодексу про банкрутство) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

Також, поряд з закріпленими у законодавстві підставами, суд досліджує наявність підстав для визнання недійсними договорів, з урахуванням позиції викладеної у постанові Верховного суду від 08.07.2020р. у справі №906/204/16.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання законодавства про банкрутство, загалом і за змістом вищевказаних норм, вони є спеціальними щодо загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом. Передбачені спеціальні підстави заявлення вимог про визнання правочинів недійсними і спростування майнових дій та особливі наслідки задоволення вимог, заявлених в порядку норм законодавства про банкрутство.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника, кредитор (інші особи) зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, отримане від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Вказана процедура спрямована на повернення до складу конкурсної маси відчужених за такими правочинами активів. Можливість оспорення та спростування майнових дій боржника насамперед необхідна для забезпечення зберігання майна боржника в інтересах конкурсних кредиторів.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема, Кодексом про банкрутство.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа, зокрема, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Приписами Цивільного кодексу та Кодексу про банкрутство визначено підстави визнання недійсними договорів та саме правочинів боржника.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, нормами Кодексу про банкрутство встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаних у Кодексі про банкрутство строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведених норм.

Отже, підлягають перевірці судом обставини укладення оспорюваного договору на наявність ознак, визначених ст.42 Кодексу про банкрутство.

Як свідчать матеріали справи, розпорядником майна визначено наступні підстави для визнання договору недійсним:

- договори мають ознаки фіктивності, оскільки їх було укладено між заінтересованими особами;

- керівником було перевищено повноваження під час укладання договорів.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору .

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до підпункту 14.1.257 Податкового кодексу України, фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що 12.03.2021р. між ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" (допомогодавець) та ТОВ "Овруч Стоун" (користувач) укладено договір №1203 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу (далі - договір), згідно п.1.1 якого, допомогодавець зобов`язується надати у користування користувачеві поворотну безпроцентну фінансову допомогу, а користувач зобов`язується повернути її допомогодавцю в повному розмірі у визначений цим договором строк.

У відповідності до п.2.1 договору, розмір поворотної безпроцентної фінансової допомоги, яка надається допомогодавцем користувачеві за цим договором становить 200210000,00грн..

На виконання умов договору допомогодавець надав користувачу поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 208 532 458,07грн..

Користувач частково повернув допомогодавцю поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 79 880 378,84грн..

Розмір неповернутої поворотної безпроцентної фінансової допомоги становить 128652079,23грн., що підтверджується підписаним сторонами договору Актом звірки взаємних розрахунків по стану за період 12.03.2021р. - 28.12.2021р..

Також, 30.09.2021р. між ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" та ТОВ "Овруч Стоун" укладено додатковий договір про внесення змін до договору, в якому змінили строк повернення поворотної безпроцентної фінансової допомоги до 15.12.2021р. включно (далі - додатковий договір).

Укладаючи додатковий договір, сторони дійшли згоди про скорочення строку повернення отриманої ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" поворотної безпроцентної фінансової допомоги на 3 місяця.

Отже, сторони при укладанні додаткового договору обумовили інший строк повернення допомоги, усі інші умови договору залишили без змін.

Стосовно вимог заяви для визнання недійсним договору, в частині порядку виконання умов договору та відсутності доказів (докази надсилання листів про виправлення платежу), слід зазначити наступне.

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2020р. у справі № 177/1942/16-ц ).

Також, право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (п.57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (висновки у п.п.72 - 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі №488/5027/14-ц).

Водночас, у даному випадку не підлягають дослідженню питання щодо порядку виконання сторонами (невиконання чи неналежне виконання) договору, тобто суд повинен дослідити саме наявність чи відсутність підстав для визнання договору недійсним, які існували саме в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.

Враховуючи зазначене вище та те, що порушення умов та порядку виконання договору (відсутність доказів надсилання листів про виправлення платежу), не є підставою для визнання його недійсним, суд не приймає доводи та заперечення в цій частині.

Відповідно до ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. При цьому, ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, заздалегідь знають, що він не буде виконаний.

Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Під час розгляду відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.06.2021р. у справі №922/2495/21.

Судом встановлено, що сторонами вчинено дії на виконання своїх обов`язків за договором.

Зокрема, на виконання умов договору ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" надав ТОВ "Овруч Стоун" поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 208532458,07грн., а ТОВ "Овруч Стоун" частково повернуло допомогодавцю поворотну безпроцентну фінансову допомогу в загальному розмірі 79 880 378,84грн..

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що обставини, з якими закон пов`язує визнання правочину фіктивним на момент його вчинення, під час розгляду справи судом не встановлено, а тому, доводи заявника в цій частині судом не приймаються до уваги.

Водночас, стосовно вимог заяви про підписання договору особою з перевищенням повноважень, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6, ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.2 ст.207 ЦК України).

Згідно ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

За приписами ст.ст.92, 97, 99 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

З огляду на положення ст.ст.92, 241 ЦК України, вчинення правочину органом (посадовою особою) юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень може бути підставою для недійсності такого правочину лише за умови обізнаності контрагента про наявність відповідного обмеження повноважень (коли він знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження), а також відсутності подальшого схвалення правочину.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абз.1 ч.2 ст.98 цього Кодексу.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Також, ч.1 ст.92 ЦК України визначає, що особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на положення ст.237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Водночас, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, ч.3 ст.92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частиною 4 ст.92 ЦК України встановлено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Отже, закон вимагає, щоб виконавчий орган юридичної особи діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами такої юридичної особи, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані юридичній особі збитки.

Зокрема, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2019р. у справі №910/22198/17.

Стаття 145 ЦК України передбачає, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Згідно ст.11 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (далі - Закон), установчим документом товариства є статут; у статуті товариства зазначаються відомості, зокрема про, органи управління товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень.

Відповідно до ст.28 Закону, органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

У відповідності до ст.39 Закону, виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Згідно ст.44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

У відповідності до ч.ч.1, 2, 4 ст.62 Закону України "Про господарські товариства", у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Судом встановлено, що 12.03.2021р. між TOB "Овруч Стоун" та ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" (допомогодавець) було укладено договір №1203 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу.

Згідно п.4.1 договору №1203 від 12.03.2021р., користувач зобов`язаний повернути допомогодавцю надану за цим договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 11.03.2022р..

У відповідності до ст.180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в преамбулі договору від 20.03.2021р. вказано, що договір укладено між ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД", в особі директора Дубовенка В.В., з однієї сторони та ТОВ "Овруч Стоун" в особі директора Ковальчука О.В., що діє на підставі статуту, з другої сторони.

Водночас, слід звернути увагу на те, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавстві.

Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021р. у справі № 904/2073/19).

Крім того, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Водночас, відсутність станом на момент укладення відповідного договору у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації щодо наявності обмежень у директора такої юридичної особи відповідно до ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" може бути врахована у спорі з третіми особами лише у випадку, коли третя особа не знала і не могла знати ці відомості. Тобто відсутність відповідних відомостей має бути оцінена в сукупності з іншими доказами у справі.

Враховуючи наявність посилання в договорі на здійснення повноважень представником однієї зі сторін на підставі статуту, ознайомлення її контрагентів з обсягом повноважень такої особи відповідно до змісту статуту входить у межі звичайної обачності при укладенні договору.

З огляду на викладене, якщо статут юридичної особи та Єдиний державний реєстр містять взаємовиключну інформацію про наявність або відсутність обмежень у особи на підписання певного договору (угоди), зокрема як у даній справі, суд дійшов до висновку, що відомості статуту такої юридичної особи мають перевагу над даними, що містяться у Реєстрі, оскільки відповідно до обставин конкретної справи сторона договору повинна у межах звичайної обачності перевірити наявність або відсутність повноважень посадової особи на вчинення таких дій згідно з положеннями статуту.

Поряд із зазначеним матеріали справи свідчать, що ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" ознайомившись зі статутом ТОВ "Овруч Стоун" знало про наявність в ньому, в т.ч. обмеження повноважень керівника на укладення договору.

Протоколом №74 загальних зборів учасників ТОВ "Овруч Стоун" від 12.03.2020р. було затверджено нову редакцію статуту підприємства.

Згідно п.9.7 ст.9 Статуту ТОВ "Овруч Стоун", директор товариства укладає правочини, договори, контракти, у тому числі зовнішньоекономічні, на суму, що не перевищує 100000,00грн.. Укладення правочинів, договорів, контрактів, в тому числі зовнішньоекономічних на суму, що перевищує 100 000,00грн., здійснюється директором за рішенням загальних зборів учасників.

Згідно п.2.1 договору №1203 від 12.03.2021р., розмір поворотної безпроцентної фінансової допомоги, яка надається допомогодавцем користувачеві за цим договором становить 200100000,00грн..

З огляду на викладене, директор ТОВ "Овруч Стоун" при укладенні договору зобов`язаний був діяти на підставі рішення, прийнятого загальними зборами учасників товариства.

Наявність згоди загальних зборів учасників товариства свідчить про дотримання встановленого статутом порядку щодо укладення відповідного правочину виконавчим органом товариства і надає цьому правочину відповідної легітимності. Також є доказом добросовісності (п.6 ст.3 ЦК України) виконавчого органу товариства (певний стандарт поведінки виконавчого органу, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів самої юридичної особи від імені якої діє такий орган).

Матеріали справи не містять та суду не надано рішення Загальних зборів учасників ТОВ "Овруч Стоун" про надання згоди директору Дубовенку В.В. на укладення договору з ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" на суму, що перевищує 100 000,00грн..

Згідно ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Схвалення стороною правочину, вчиненого від її імені з перевищенням повноважень або без повноважень (ст.241 ЦК України), має юридичне значення також для інших заінтересованих осіб, а сторона оспорюваного правочину, дії якої вказують на її волю зберегти дійсність правочину, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі, що випливає із вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання (частина третя статті 509 Цивільного кодексу України) (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/19179/17.

У матеріалах справи міститься рішення учасника ТОВ "Овруч Стоун" №119 від 06.09.2021р., згідно якого надано ТОВ "Овруч Стоун" згоду на перерахування ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" 40 000 000,00грн. по договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.02.2021р..

Отже, прийняттям даного рішення учасник ТОВ "Овруч Стоун" вчинив дії на схвалення договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.02.2021р..

Водночас, схвалення договору відбувалося згідно його істотних умов станом на 06.09.2021р. (дата прийняття рішення учасником).

30.09.2021р. між ТОВ "Овруч Стоун", в особі директора ОСОБА_3 та ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" укладено додатковий договір про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р..

Як свідчать матеріали справи, в преамбулі додаткового договору від 30.09.2021р. зазначено, що договір укладено між ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД", в особі директора ОСОБА_1 , з однієї сторони та ТОВ "Овруч Стоун" в особі директора ОСОБА_3 , що діє на підставі статуту, з другої сторони.

Згідно п.1 додаткового договору від 30.09.2021р. сторони вирішили внести до договору зміни: п.4.1 викласти у такій редакції: Користувач зобов`язаний повернути допомогодавцю надану за цим договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 15 грудня 2021 року.

Слід зазначити, що додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги ст. 654 ЦК України, а також положення про нікчемність.

Директору ТОВ "Овруч Стоун" Загальні збори учасників не надавали згоду на укладення договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р., а лише своїм рішенням №119 від 06.09.2021р. вчинили дії на схвалення такого договору з його істотними умовами, які існували на момент прийняття учасником ТОВ "Овруч Стоун" відповідного рішення.

Отже, судом встановлено, що укладенням додаткового договору було змінено істотну умову договору щодо строку виконання зобов`язання.

За вказаних обставин та з урахуванням вимог статуту TOB "Овруч Стоун" та ЦК України, слід дійти до висновку, що для укладення додаткового договору від 30.09.2021р. про внесення змін до договору про поворотну безпроцентну фінансову допомогу №1203 від 12.03.2021р. директор був зобов`язаний отримати рішення Загальних Зборів Учасників на укладення даного правочину.

Водночас, укладаючи додатковий договір директор ТОВ "Овруч Стоун" змінив істотну умову договору без узгодження такої зміни із учасником ТОВ "Овруч Стоун".

При цьому, відсутність відповідного рішення загальних зборів, за наявності укладення такого правочину виконавчим органом товариства, може бути підставою для визнання цього договору недійсним.

Таким чином вбачається, вчинення директором ТОВ "Овруч Стоун" дій на виконання договору, (перерахування коштів), не можна вважати схваленням додаткового договору за відсутності відповідного рішення загальних зборів ТОВ "Овруч Стоун", прийняття якого є обов`язковим в силу положенням Статуту. Адже наведені вище дії були вчинені саме тієї особою, яка діяла з перевищенням своїх повноважень.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019р. у справі №910/2030/18.

Крім того, одержання ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" фінансової допомоги та її подальше використання в своїй діяльності, часткове її повернення, рішення учасника №119 ТОВ "Овруч Стоун" від 06.09.2021р., в сукупності не підтверджують схвалення ТОВ "Овруч Стоун" додаткового договору.

Матеріали справи не містять та суду не надано рішення Загальних зборів ТОВ "Овруч Стоун" про схвалення додаткового договору, так як схвалення правочину, в даному випадку, відбувається у такій же формі, як і надання згоди на його укладення.

При цьому, вчинення дій директором на схвалення додаткового договору (в т.ч. шляхом прийняття оплати по договору, часткове її повернення) не можна вважати схваленням без відповідного рішення Загальних зборів, а тому дії директора щодо укладення договору є перевищенням повноважень.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду №911/1605/20 від 20.07.2021р..

Враховуючи вище викладене, судом не прийнято доводи ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" щодо того, що одержання ТОВ "Овруч Стоун" від ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" фінансової допомоги та її подальше використання в своїй діяльності, часткове її повернення, в сукупності підтверджують схвалення ТОВ "Овруч Стоун" договору.

Відтак, зважаючи на вищевикладене слід дійти висновку, що без схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені директором з перевищенням повноважень, тягне за собою визнання такого правочину недійсним, тому судом також прийнято доводи заявника у цій частині, оскільки вони підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Відносно покликань заявника про те, що договори укладено між заінтересованими особами, слід зазначити наступне.

Згідно ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

За приписами ст.1 Кодексу про банкрутство, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Якщо правочини у підозрілий період вчиняються із заінтересованими особами, повинна діяти ще одна правова презумпція, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб передбачених у ст.1 Кодексу про банкрутство, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу.

Вказана правова позиція викладене у правовому висновку Верховного Суду у справі №910/6179/17, постанова від 30.01.2019р..

Як встановлено судом першої інстанції, зокрема, на обґрунтування наявності пов`язаності ТОВ "Овруч Стоун" та ТОВ "Торговий Дім "Агроімпорт ЛТД" через одного й того самого кінцевого бенефіціарного власника суду розпорядником майна надано пояснення і докази, які долучені до матеріалів справи №906/43/22 (а.с.86-91, 184-189, т.14), а саме:

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №62, отриманого 06.10.2022р. зазначено, що станом на 30.09.2021р. Кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Овруч Стоун" () виступає ОСОБА_1 (адреса - АДРЕСА_1 );

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №3, отриманого 05.10.2022р. зазначено, що станом на 30.09.2021р. Кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Торговий Дім "Агроімпорт ЛТД" () виступає ОСОБА_1 (адреса - АДРЕСА_1 ).

Враховуючи встановлене, суд дійшов до висновку, що договір укладено із заінтересованою особою, так як під час укладання цього договору, ОСОБА_1 являвся одночасно кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Овруч Стоун" та ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД", тобто договір укладено з юридичною особою, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, що є підставою для визнання договору недійсним на підставі ч.2 ст.42 Кодексу про банкрутство.

Крім того, слід зазначити, що укладення оспорюваного договору мало наслідком збільшення кредиторської заборгованості ТОВ "Овруч Стоун", що в свою чергу порушує права та майнові інтереси інших кредиторів, в тому числі в частині розміру погашення їх вимог, що в свою чергу завдає таким кредиторам збитків.

Водночас, банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Отже, з огляду на викладене в сукупності, колегія суддів погоджується висновками місцевого господарського суд про наявність підстав для визнання договору недійсним (договір укладено із заінтересованою особою; при укладанні договору директором перевищено повноваження).

Водночас, заперечення ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" про те, що у випадку визнання оспорюваного договору недійсним, ТОВ "Овруч Стоун" буде змушене повернути ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" грошові кошти отримані за договором, тобто визнання договору недійсним жодним чином не вплине на майнові права боржника та/або кредиторів, судом не прийнято оскільки зазначене не стосується предмету спору у даній справі.

Крім того, судом не прийнято покликання ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" на кредитний договір №КК2021-0164 від 06.09.2021р. укладений між ПАТ "БАНК ВОСТОК" та ТОВ "Овруч Стоун", оскільки зазначене також не є предметом розгляду у даній справі.

Водночас, не заслуговує на увагу позиція скаржника про те, що розпорядником майна, який не є стороною спірного договору, не доведено належними засобами доказування у встановленому ГПК України порядку порушення його прав та законних інтересів спірним договором, що є самостійною, достатньою підставою для відмови в задоволенні заяви, з огляду на те, що відповідно до ч.3 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна зобов`язаний, зокрема, вживати заходів для захисту майна боржника, а згідно ч.9 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у томі числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника, а тому арбітражний керуючий виконує свої обов`язки розпорядника майна ТОВ "Овруч Стоун" шляхом подання заяви про визнання недійсним правочину, укладеного боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом з метою вжиття дій щодо захисту майна боржника ТОВ "Овруч Стоун".

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність підстав, визначених Кодексом України з процедур банкрутства та Цивільним Кодексом, для визнання додаткового договору недійсним, у зв`язку з чим заяву розпорядника майна боржника слід задовольнити.

Згідно ч.3 ст.42 Кодексу про банкрутство, у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Таким чином, враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22) слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022р. у справі №906/43/22(906/459/22) без змін.

2. Справу №906/43/22(906/459/22) повернути до Господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" січня 2023 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.