ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2023 р. Справа№ 910/2053/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Гарник Л.Л.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 в частині грошових вимог ГУ ДПС у м. Києві

у справі № 910/2053/22 (суддя Мандичев Д.В.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 10.01.2023

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.06.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

01.07.2022 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС з грошовими вимогами до боржника на суму 38 888,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022, серед іншого, відмовлено ГУ ДПС у м. Києві у визнанні кредитором ОСОБА_1 на суму 38 888,74 грн.

Ключовими мотивами ухвали є:

- заявлена Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС кредиторська заборгованість у розмірі 21 030,90 грн. зі сплати єдиного соціального внеску, нарахована за період з 19.04.2018 по 19.04.2019, судом відхилена, оскільки необгрунтованість заявленої вимоги встановлена рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019 по справі № 640/12252/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019.

- заявлена заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17 857,84 грн. за період з 19.07.2019 по 19.01.2021 судом відхилена, оскільки боржниця з 01.08.2012 по 05.10.2021 працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Адвокатська компанія «Станицький, Санін та партнери», тобто мала статут найманого працівника у період, за який контролюючим органом нараховано заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду в частині відмови у задоволенні грошових вимог ГУ ДПС у м. Києві та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати ГУ ДПС у м. Києві кредитором у справі № 910/2053/22 по відношенню до боржника на суму 38 888,74 грн.

Ключовим аргументом скарги є:

- станом на момент подання ГУ ДПС у м. Києві заяви про кредиторські вимоги боржниця мала недоїмку зі сплати ЄСВ у сумі 38 888,74 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №910/2053/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Зубець Л.П., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 в частині грошових вимог ГУ ДПС у м. Києві у справі № 910/2053/22 залишено без руху. Зобов`язано скаржника подати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому розмірі і порядку.

На виконання ухвали від 12.10.2022 від ГУ ДПС у м. Києві надійшла заява про усунення недоліків, з доказами сплати судового збору в сумі 7 443 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2053/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 09.11.2022 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/2053/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 в частині грошових вимог ГУ ДПС у м. Києві у справі № 910/2053/22, розгляд справи призначено на 10.01.2023.

Розпорядженням керівника апарату від 09.01.2023 у зв`язку з перебування судді Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/2053/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Грек Б.М., Гарник Л.Л. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що уточнена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі № 910/2053/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (далі також - «Боржник»).

01.07.2022 Головне управління Державної податкової служби у місті Києві як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі також - «ГУДПС в місті Києві» або «Скаржник») подало заяву з грошовими вимогами до Боржника на суму 38 888,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/2053/22 від 22.08.2022, серед іншого, ГУ ДПС у місті Києві відмовлено у визнанні кредитором ОСОБА_1 на суму 38 888,74 грн (далі також - «оскаржувана ухвала»).

Відмовляючи у задоволенні заяви ГУ ДПС у місті Києві суд першої інстанції керувався тим, що заявлена ГУ ДПС у місті Києві заборгованість у розмірі 21 030,90 грн зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахована за період з 19.04.2018 по 19.04.2019, не підлягає визнанню, оскільки незаконність заявленої вимоги встановлена рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/12252/19 від 10.09.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019; заявлена заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 17 857,84 грн за період з 19.07.2019 по 19.01.2021 є необґрунтованою, оскільки Боржник з 01.08.2012 по 05.10.2021 працювала на посаді юриста у ТОВ «АК «Станицький, Санін та партнери», тобто мала статус найманого працівника і не була зобов`язана додатково самостійно сплачувати єдиний соціальний внесок у період, за який контролюючим органом нараховано заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, ГУ ДПС у місті Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва у справі № 910/2053/22 від 22.08.2022 в частині відмови у задоволенні грошових вимог ГУ ДПС у місті Києві та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його кредиторські вимоги до Боржника прийняти та задовольнити з огляду на те, що станом на момент подання ГУ ДПС у місті Києві заяви з кредиторськими вимогами Боржник мав недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 38 888,74 грн, що начебто підтверджується матеріалами справи; суд першої інстанції начебто помилково застосував ч. 6 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що набрала чинності лише 13.05.2020 (тобто до моменту нарахування вказаних вимог), згідно зі змістом якої, серед іншого, адвокати, що мають статус найманих працівників, звільняються від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідний період, якщо такий збір замість них сплатив роботодавець.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанці, та не приймає аргументи апеляційної скарги з огляду на таке.

Так, відповідно до Детального розрахунку заборгованості, що доданий до заяви Скаржника, загальна сума заявленої заборгованості ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ начебто становить 38 888,74 грн, нарахованих протягом періоду від 19.04.2018 до 19.01.2021. Боржник вважає такі вимоги незаконними, зважаючи на таке.

Щодо вимог зі сплати ЄСВ за період від 19.04,2018 до 19.04.2019 колегія суддів зазначає таке.

14.05.2019 Скаржник склав вимогу про сплату боргу (зі сплати ЄСВ) № Ф-275319-17 у розмірі 21 030,90 грн, нарахованих у період від 19.04.2018 до 19.04.2019.

ГУ ДПС у місті Києві стверджує в апеляційній скарзі, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовуються відповідальність особи. На думку ГУ ДПС у місті Києві, вимога № Ф-275319-17 від 14.05.2019 підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі також - «Закон № 2464-VI») у редакції від 01.01.2019 адвокати, що здійснюють свою діяльність як наймані працівники, начебто зобов`язані сплачувати ЄСВ самостійно, незалежно від сплати такого внеску роботодавцем. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин ч. 6 ст. 4 згаданого закону, яка набула чинності лише 13.05.2020, що по суті і є використанням зворотної дії закону в часі.

Колегія суддів не погоджується з такими твердження, оскільки зворотна дія закону в часі могла би бути застосована у цьому випадку, оскільки покращує стан особи щодо попередньої редакції закону. Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, господарський суд керувався іншими мотивами.

Вимоги Скаржника до ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що остання має статус адвоката (має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2831/10; перебуває на обліку як платник податків у ДПІ Шевченківського району м. Києва, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 28.02.2006 №16106 (копія наявна у матеріалах справи), займається незалежною професійною діяльністю та є самозайнятою особою, а отже, є платником ЄСВ відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Згідно з позицією скаржника, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність як наймані працівники, зобов`язані сплачувати ЄСВ за себе у розмірі не меншому ніж 704,00 грн (у 2017 році) та 819,06 грн (у 2018 році) на місяць, навіть якщо доходу від такої діяльності протягом всього року (або окремих його місяців) отримано не було (п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464- VI) та навіть якщо роботодавцем вже здійснено такі платежі замість адвоката.

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019, у справі № 640/12252/19 (ухвалою Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 640/12252/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження щодо оскарження рішень судів нижчих інстанцій) вимога скаржника № Ф-275319-17 від 14.05.2019 до ОСОБА_1 у розмірі 21 030,90 грн була визнана незаконною та скасована, оскільки не є платниками ЄСВ особи, котрі здійснюють свою незалежну професійну діяльність у статусі найманого працівника, а Боржник була працевлаштована на посаді юриста у ТОВ «Адвокатська компанія «Станицький, Санін та партнери» з 01.08.2012 та відповідно у період з 19.04.2018 по 19.04.2019 здійснювала свою адвокатську діяльність як найманий працівник (роздруківки судових рішень додані до матеріалів справи).

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019, яке набрало законної сили, вже вирішено спір між ОСОБА_1 та ГУ ДПС у місті Києві щодо вимоги № Ф-275319-17 від 14.05.2019.

Одною з фундаментальних засад судочинства є принцип res judicata, тобто принцип остаточності рішень суду, що передбачає неможливість повторного судового перегляду рішення, що набрало законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У постанові по справі № 902/201/19 від 26.11.2019 Верховний Суд робить висновок про те, що: «преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами».

Отже, Скаржник, подаючи заяву з грошовими вимогами до Боржника у справі № 910/2053/22, а також цю апеляційну скаргу, фактично намагається здійснити перегляд судового рішення, яке вже набрало законної сили (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 у справі № 640/12252/19), що є неприпустимим. Відтак, вимоги апеляційної скарги в частині визнання та задоволення грошових вимог Скаржника до ОСОБА_1 у розмірі 21 030,90 грн за період 19.04.2018 до 19.04.2019 не підлягають задоволенню.

Щодо вимог зі сплати ЄСВ за період від 19.07.2019 по 19.01.2021 колегія зазначає таке.

Згідно з Детальним розрахунком заборгованості, доданим до заяви, інша частина заявленої заборгованості становить 17 857,84 грн, що були нараховані у період від 19.07.2019 по 19.01.2021.

Відомості, зазначені у трудовій книжці Боржника (копія наявна у матеріалах справи), підтверджують те, що з 01.08.2012 до 05.10.2021 Боржник працювала у ТОВ «АК «Станицький, Санін та партнери», тобто мала статус найманого працівника у період, за який Скаржником нараховано ЄСВ. Разом з тим, ТОВ «АК «Станицький, Санін та партнери» сплачувало ЄСВ щодо Боржника як працівника у строки та у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України «самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб».

Визначення поняття працівник регламентоване пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, де «працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим, договором (контрактом) відповідно до закону».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» «адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту». Відповідно до ч. 3 ст. 4 цього ж закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI ЄСВ - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зміст п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI свідчить про те, що до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

У той самий час на період здійснення нарахувань ГУ ДПС у місті Києві щодо Боржника до 13.05.2020 відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI врегульовані не були.

На підставі системного аналізу наведених норм Верховний Суд у постанові по справі № 160/3114/19 від 27.11.2019 сформулював такий правовий висновок: «особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем».

У цій же постанові Верховний Суд наголошує, що інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказана позиція є усталеною у практиці адміністративних судів, про що свідчить, зокрема, підтримання її Верховним Судом у численних судових рішеннях, наприклад, у постановах від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17; від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19; від 23.01.2020 у справі №480/4656/18; від 18.11.2021 у справі № 520/6094/19; від 19.12.2022 у справі №640/9262/19.

Отже, вимоги ГУ ДПС у місті Києві у розмірі 17 857,84 грн ЄСВ, що нараховані Боржнику за період від 19.07.2019 по 19.01.2021, є необґрунтованими та фактично є незаконним примушуванням до подвійної сплати ЄСВ, а тому не можуть бути визнані та стягнуті судом у межах справи про неплатоспроможність Боржника.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що у апеляційній скарзі ГУ ДПС у місті Києві вказує, що з набуттям чинності норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» 29.05.2020 скасовано необхідність сплачувати ЄСВ особами, які мають основне місце роботи та за яких роботодавцем сплачено відповідний страховий внесок (абз. 1-2 с. 3 апеляційної скарги).

Водночас сам Скаржник здійснив нарахування ЄСВ стосовно Боржника, який здійснював адвокатську діяльність як найманий працівник, за період від 29.05.2020 по 19.01.2022 та намагається стягнути такі незаконні нарахування у примусовому порядку, що є суперечливою поведінкою ГУ ДПС у місті Києві.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 420/2286/16-ц сформував такий правовий висновок: «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них»

Відтак, у задоволенні апеляційної скарги ГУ ДПС у місті Києві з вимогами про визнання та стягнення заборгованості зі сплати ЄСВ у розмірі 38 888,74 грн за період від 19.04.2018 до 19.01.2021 має бути відмовлено, оскільки протягом вказаного періоду часу ОСОБА_1 не була платником ЄСВ, що узгоджується з положеннями законодавства та практикою його застосування, а частину заявлених скаржником вимог визнано незаконними відповідно до рішення адміністративного суду, що набрало законної сили, натомість ЄСВ за відповідні періоди були сплачені роботодавцем Боржника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 в частині грошових вимог ГУ ДПС у м. Києві у справі № 910/2053/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 в частині грошових вимог ГУ ДПС у м. Києві у справі № 910/2053/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу №910/2053/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст складено 16.01.2023.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Л.Л. Гарник

Б.М. Грек