РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.01.2023Справа № 910/10169/22
За позовом Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України

до Аграрного фонду

про 333285,60 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Аграрного фонду (далі - відповідач) про стягнення 333285,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № 17/11 від 19.04.2011 зобов`язання по оплаті наданих послуг за зберігання зерна у період з травня 2019 року по серпень 2022 року.

Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження у справі № 910/10169/22, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

26.10.2022 відповідачем через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому, відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю укладених угод на зберігання зерна Аграрного фонду на 2019-2022 роки, бюджетні зобов`язання Аграрного фонду перед Державним підприємством «Охтирський комбінат хлібопродуктів» ДАРУ з відшкодування витрат, пов`язаних з послугами зберігання зерна відповідно до Договору складського зберігання зерна від 19.04.2011 № 17/11 на обліку Державної казначейської служби України не зареєстровані і не можуть бути відшкодовані Аграрним фондом в добровільному порядку.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

19.04.2011 між Державним підприємством "Охтирський КХП" Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі - зерновий склад) та Аграрним фондом (далі - поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 17/11 (далі - Договір), за умовами якого поклажодавець зобов`язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи (об`єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов`язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 4.3 Договору розмір відшкодування витрат за надання послуг зберігання за тонну за 30 календарних днів - 17,50 грн.

Пунктом 4.4., 4.7 Договору сторони погодили, що поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об`єкту державного цінового регулювання. Ціна договору становить 4258,82 грн.

У пункті 7.1 Договору сторонами погоджено строк зберігання зерна - до пред`явлення вимоги поклажодавцем.

Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2011, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі. Дія цього договору розповсюджуються на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011 (п. 8.1 Договору).

У матеріалах справах міститься складська квитанція на зерно № 6574 від 29.11.2011, відповідно до якої Державне підприємство "Охтирський комбінат хлібопродуктів" прийняв на зберігання від Аграрного фонду зерно загальною вагою 262100 кг. Також, додано складську квитанцію на зерно № 6895 від 20.04.2012 відповідно до якої позивачем від відповідача було прийнято на зберігання 214022 кг зерна. Отже позивачем було прийнято від відповідача на зберігання 476122 кг зерна.

Доказів пред`явлення вимоги про повернення зерна поклажодавцю чи іншій повноважній особі суду не надано. Крім того, сторонами не надано суду доказів того, що позивачем було передано отримане на зберігання майно відповідачу чи іншим повноваженим особам.

Тобто долученими до матеріалів справи документами підтверджуються обставини, що майно було прийнято позивачем на зберігання та не передавалось іншим особам.

До матеріалів справи позивачем додано акти наданих послуг до договору складського зберігання зерна від 19 квітня 2011 року № 17/11 (період надання послуг з 01.05.2019 по 31.12.2019 на суму 66657,12 грн, з 01.01.2020 по 31.12.2020 на суму 99985,68 грн, з 01.01.2021 по 31.12.2021 на суму 99985,68 грн, з 01.01.2022 по 31.08.2022 на суму 66657,12 грн). Акти містять підписи позивача, підпис відповідача відсутній. Загальна вартість послуг зберігання згідно долучених актів становить 333285,60 грн. Позивачем надано докази на підтвердження направлення відповідачу на його адресу відповідних актів наданих послуг до Договору.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Аналогічні положення викладені в п. 7.1 Договору, а саме: строк зберігання зерна до пред`явлення вимоги поклажодавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого договором складського зберігання зерна № 17/11 від 19.04.2011, за відсутності вимоги поклажодавця про повернення зерна, дає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

Твердження відповідача стосовно відсутності укладеної угоди про зберігання зерна на 2019-2022 роки не знаходять свого підтвердження, адже за умовами Договору сторони погодили, що строк зберігання зерна - до пред`явлення вимоги поклажодавцем, а дія самого Договору триває до повного виконання сторонами своїх вимог.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до позивача із вимогою повернути зерно за Договором, крім того, до позовної заяви було долучено листування між сторонами (лист відповідача від 25.05.2022 №40-04/129; лист позивача №182 від 06.06.2022) з якого вбачається, що станом на 01.06.2022 зерно передане позивачу за Договором перебуває у нього на зберіганні, що також підтверджується актом наявності зерна від 06.07.2022. Відповідачем вказане не спростовано.

Позивач письмово звертався до відповідача з вимогою від 08.09.2022 сплатити кошти у сумі 333285,60 грн за утримання зерна, однак останній вимогу не виконав, оплату за зберігання зерна по Договору не здійснив.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів оплати заборгованості за Договором не надано, так само немає і доказів повернення зерна зі зберігання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що протягом травня 2019 року по серпень 2022 року (включно) позивач надавав відповідачу послуги із складського зберігання зерна та відповідач зобов`язаний їх оплатити.

Оскільки відповідач не надав доказів протилежного вказаному позивачем, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання відповідача на ті обставини, що відсутній затверджений Мінагрополітики паспорт бюджетної програми за КЕКВ 28011250 "Витрати Аграрного фонду, пов`язані з комплексом заходів із зберігання, перевезення, переробки та експорту об`єктів державного цінового регулювання державного інтервенційного фонду", що унеможливлює оплату послуг за травень 2019 - серпень 2022 року є безпідставними.

Суд зазначає, що факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє Аграрний фонд від виконання зобов`язань щодо оплати послуг за договорами, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов`язання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З вищезазначеного вбачається, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати, у які позивачем включено лише судовий збір, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 118, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1; ідентифікаційний код 33642855) на користь Державного підприємства "Охтирський комбінат Хлібопродуктів "Державного агентства резерву України" (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, будинок 11; ідентифікаційний код 00956031) 333285 (триста тридцять три тисячі двісті вісімдесят п`ять) грн 60 коп. боргу за Договором складського зберігання зерна №17/11 від 19.04.2011 та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків