ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.01.2023 Справа №905/843/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділок» (вул. Ярослава Гашека, 16, кв. 33, м. Київ, 02090; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталіос» (вул. Митрополитська, м. Маріуполь, Донецька область, 87515; )

про стягнення 57 553, 26 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

На адресу Господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділок» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталіос» про стягнення 57 553, 26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на помилкове перерахування коштів 07.12.2021 на рахунок відповідача в сумі 46 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №905/843/22 від 31.10.2022 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у відповідча наявна електронна адреса - та номер телефону - НОМЕР_1 , поштова кореспонденція суду направлялась на вказану електронну адресу та шляхом направлення телефонограм на номер НОМЕР_1 .

Відзив на позовну заяву не був наданий.

Дослідивши документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

ТОВ «Ділок» (далі - позивач) в особі директора Геращенка Д.С., 07.12.2021 з власного рахунку ( НОМЕР_2 , АТ КБ «Приватбанк») було зроблено платіж в сумі 46 000,00 грн. на рахунок ( НОМЕР_3 , АТ «Укрсиббанк») ТОВ «Хелтон Вайс» (далі - відповідач).

Враховуючи відсутність правових підстав у перерахуванні цих коштів на користь відповідача та вважаєчи зроблений платіж помилковим, на наступний день (08.12.2021) позивач здійсним платіж в сумі 46 000,00 грн. на рахунок ТОВ «Мартін Ейс» (код 43207652), як належному отримувачу.

Як вказує позивач, з метою досудового врегулювання ситуації щодо помилкового перерахування коштів, останній звертався до представників відповідача. Під час перемовин позивач з`ясував, що відбулась зміна власника, керівника, назви та місцезнаходження відповідача, у зв`язку з чим попередній власник повідомив, що безпосередньо вплинути на ситуацію не має можливості.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вищевказані зміни у відповідача відбулись 23.11.2021 та 24.11.2021: назву було змінено на ТОВ «Віталіос», місцезнаходження - вул. Митрополитська, 4, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, директор - Кузнєцова Наталія Іванівна.

З метою повернення помилково сплачених коштів позивач 06.01.2022 письмово звертався до банку АТ «Укрсиббанк», в якому був відкритий рахунок відповідача, на який було здійснено помилкове перерахування коштів. Листом від 11.01.2022 від банку надійшло повідомлення, що списання грошових коштів з рахунку клієнта може бути здійснено виключно за його розпорядженням або на підставі рішення суду.

Також, позивач письмово звертався до Національного банку України про необхідність проведення перевірки щодо можливого повернення коштів, однак листом від 12.09.2022 повідомлено, що це питання має вирішуватись між підприємствами та банком або в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи відсутність з боку відповідача будь-яких пояснень, які підтверджуються належними доказами правомірності отримання спірних коштів, слід вважати, що 07.12.202 відповідач1 отримав від позивача грошові кошти в сумі 46 000 грн. та до цього часу протиправно їх не повертає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Враховуючи наведене, та факт помилковості здійсненого позивачем платежу, сума в розмірі 46 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 07.12.2021 по 16.10.2022 нараховано 3 % річних в сумі 1 187,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 10366,08 грн.

В розумінні ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, повернення грошових коштів є зобов`язанням, яке має бути виконане відповідачем на користь позивача в силу ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, строк виконання такого зобов`язання не визначений законом.

За приписами ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на те, що між позивачем та відповідачем не існувало договірних зобов`язань, тому строк нарахування 3% річних та інфляційних втрат має починати відлік від дати звернення позивачем на адресу відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 46000,00 грн.

З огляду на те, що до матеріалів справи не додано доказів звернення до відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 46 000,00 грн., тому позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволенню позову судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 1000,00 грн. судових витрат на отримання з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей відносно свого товариства та товариства відповідача.

На підтвердження надає суду довідки приватного нотаріуса від 15.10.2022.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Вказана вимога підлягає частковому задоволенню в сумі 500,00 грн., які були сплачені за отримання відомостей відносно відповідача.

При цьому, витрати понесені позивачем щодо отримання відомостей відносно товариства позивача не є доказом, надання якого було необхідне для розгляду даної справи, а тому, відшкодування витрат позивача на отримання цього доказу не підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено про витрати на професійну правничу допомогу в 20 000,00 грн., але до матеріалів справи не додано жодних доказів понесення таких витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тому, позивач має право відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України після ухвалення рішення звернутися до суду з заявою про стягнення таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділок» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталіос» про стягнення: 46 000,00 грн. помилково сплачених коштів - задовольнити; 1 187,18 грн. 3 % річних - відмовити у задоволенні; 10366,08 грн. інфляційних втрат - відмовити у задоволенні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталіос» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділок» 46 000,00 грн. помилково сплачених коштів, витрати на оплату судового збору в сумі 1 982,96 грн., витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 500,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 06.01.2023.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ділок» (вул. Ярослава Гашека, 16, кв. 33, м. Київ, 02090; ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілівей" (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Метрополитська, 4, ).

Суддя О.М. Сковородіна